Справа № 2а-6371/10/1470
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

м. Миколаїв.

15.11.2010 р. Справа № 2а-6371/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Малих О.В., за участю секретаря судового засідання Котенко О.В.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- дов. від 13.10.2010

відповідача: ОСОБА_2 дов. № 3/9/10007 від 11.01.10

розглянувши відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_3

(АДРЕСА_1,54056)

до відповідача: Державна податкова інспекція у Ленінському районі

м. Миколаєва

(вул.Гмирьова,1/1,м. Миколаїв, 54000),

про: скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових ) санкцій від 20.08.10

№ НОМЕР_1 на суму 15 756,00 грн..

Керуючись ч.4 ст.94, ст.ст. 98, 158-163 КАСУ, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № від 20.08.2010 в частині визначення податкового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 15 106,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку, встановленого цим кодексом , залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.В. Малих

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

«15» листопада 2010 року Справа № 2а 6371/10/1470

Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Малих О.В., за участю секретаря судового засідання Котенко О.В.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- дов. від 13.10.2010

відповідача: ОСОБА_2 дов. № 3/9/10007 від 11.01.10

розглянувши відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_3

(пр..Миру, 48, кв. 117, м. Миколаїв,54056)

до відповідача: Державна податкова інспекція у Ленінському районі

м. Миколаєва

(вул.Гмирьова,1/1,м. Миколаїв, 54000),

про: скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових ) санкцій від 20.08.10

№ НОМЕР_1 на суму 15 756,00 грн..

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення ДПІ у Ленінському р-ні м.Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 20.08.2010 за № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перевірку проведено без дотримання податковою адміністрацією вимог ст.111 Закону України «Про державну податкову службу України» відповідачем безпідставно змінено вид перевірки з позапланової на планову , в результаті чого співробітниками ДПА у Миколаївський області було проведено перевірку не у встановленому законом порядку та без надання позивачу копії наказу на проведення перевірки, крім того позивач є фізичною особою-підприємцем, а для цієї категорії підприємців законодавством не передбачено ведення обліку товарних запасів, тому вимоги податківців про надання накладних є безпідставними.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вказуючи наступне:

- планова перевірка позивача була проведена відповідно до вимог діючого законодавства: на підставі ст.ст.15,16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та ст. ст.111,112 Закону України «Про державну податкову службу України»;

- рішення про застосування штрафних санкцій є цілком правомірним та винесеним у повній відповідності до діючого законодавства;

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у адміністративному позові та запереченнях проти нього.

У судовому засіданні 15.11.2010 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

26.07.2010 Державною податковою адміністрацією у Миколаївській області здійснена планова перевірка позивача за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

За результатами перевірки був складений акт від 26.07.2010 №0077/14/12/23/НОМЕР_2 (а.с.11-14).

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва було прийняте рішення від 20.08.2010 № (а.с.15), яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15 756,00 грн.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 04.12.1990 №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Згідно п.1 ст.8 Закону №509-ХІІ Державна податкова адміністрація України здійснює такі функції: виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, повязану, зокрема, із контролем за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) в установленому законом порядку.

Державна податкова адміністрація у Миколаївській області та ДПІ у Ленінськом у районі м.Миколаєва є органами державної влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам ст.19 Конституції України та здійснюватись у відповідності з приписами ст.11 Закону №509-ХІІ.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР) передбачено, що контроль за додержанням субєктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №265/95-ВР контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Частина 4 ст.16 Закону №265/95-ВР також передбачає, що планові та позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються в порядку передбаченому законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, що проведена перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 є плановою перевіркою з питань дотримання позивачем порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону №265/95-ВР.

Перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 було здійснено на підставі направлень на перевірку наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.30,31). Направлення на перевірку були вручені фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 26.07.2010.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що перевірка позивача проведена правомірно.

Під час перевірки були встановлені наступні порушення, які знайшли своє відображення у акті від 26.07.2010 №0077/14/12/23/НОМЕР_2:

- не забезпечено відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО в сумі 130,00 грн.

- не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару на загальну суму 7 553,00 грн.;

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва було прийняте рішення від 20.08.2010 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 15 756,00 грн., з яких 130,00 грн. за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО , 7 553,00 не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару.

- відповідно до ст.22 Закону №265/95-ВР, за порушення п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР, застосована фінансова санкція у пятикратному розмірі вартості проданих товарів, на які виявлено невідповідність (130,00 х 5 = 650,00 грн.);

- згідно ст.21 Закону №265/95-ВР до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, (7 553,00 х 2 = 15 106,00);

Відповідно до п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобовязані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

- Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність рішення в частинні про нарахування фінансових санкцій відповідно до ст.22 Закону №265/95-ВР, за порушення п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР, у пятикратному розмірі вартості проданих товарів, на які виявлено невідповідність (130,00 х 5 = 650,00 грн.), оскільки встановлений у акті перевірки факт порушення підтверджені матеріалами справи та не спростовані позивачем під час розгляду справи.

Посилання позивача на непрофесіоналізм бармена-стажера не приймаються судом до уваги, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності за допущені позивачем порушення.

Відносно застосуванню штрафної (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, то постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 (надалі Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Згідно п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи субєкти підприємницької діяльності протягом календарного року (додаток №10 до Інструкція №12) субєктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, повязаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Таким чином, вказані нормативні акти передбачають обовязок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими ці суми підтверджуються.

Обовязок щодо внесення записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян субєктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, та він може носити лише рекомендаційний характер.

Крім того, в подальшому листом від 14.05.1999 №6990/7/23-3117 (чинним на момент перевірки) ДПА України змінила свою думку та зазначила, що (мовою оригіналу): «…на физических лиц, которые осуществляют предпринимательскую деятельность в сфере торговли, без создания юридического лица, понятие «приходование товаров»не распространяется. Поэтому требования статьи 6 вышеуказанного Закона в части ответственности за неоприходованный товар к физическим лицам - субъектам предпринимательской деятельности не относятся».

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Між тим, судом враховується той факт, що незважаючи на відсутність обовязку мати на товар первинні документи, у позивача зазначені документи є (а.с.32-44).

Той факт, що на момент проведення перевірки вони знаходились у іншому магазині, який також належить позивачу, а не у павільйоні за адресою: з/в Коблево , Чорноморський бульвар , 3/1, не можна кваліфікувати як порушення ст.21 Закону №265/95-ВР, оскільки відповідальність передбачена саме за реалізацію товару, який не облікований у встановленому порядку, а не за відсутність на місці перевірки документів обліку.

Суд вважає, що підставою для застосування штрафних санкцій в порядку, встановленому ст.21 Закону №265/95-ВР є неведення обліку товарів взагалі, а не тимчасова відсутність належним чином облікованих документів за місцем зберігання або реалізації.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обовязку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у порядку, передбаченому ст.21 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Частини 1,2 ст.71 КАС України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем рішення в частині застосуванню штрафної (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, не доведено

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню підлягають частково.

Керуючись ч.4 ст.94, ст.ст. 98, 158-163 КАСУ, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № від 20.08.2010 в частині визначення податкового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 15 106,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку, встановленого цим кодексом , залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.В. Малих