Справа № 699/650/18
Суддя: Свитка С. Л.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 699/650/18
Номер провадження № 2-а/699/28/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Могильної І.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корсуні-Шевченківському в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2018 року позивач ОСОБА_1 предявив у суд даний позов і просить визнати дії інспектора роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.06.2018 року серії ВР № 089990, провадження у справі закрити.

Позивач мотивує свій позов тим, що інспектор роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_2 протиправно виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а дії інспектора при винесенні постанови були незаконними. На думку позивача в оскаржуваній постанові відсутнє належне обґрунтування обставин та доказів вчинення ним правопорушення. Під час розгляду справи відповідачем, в порушення ст. 280 КУпАП, не було зясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не розяснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідач склав постанову про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач надав суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що він не порушував вимог чинного законодавства, діяв в межах наділених повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України. Постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права і є такою, яка не має підстав для скасування. Розгляд справи просив проводити у його відсутність. У підтвердження своїх доводів, разом з відзивом на позовну заяву до суду подав диск із відеозаписом подій, що відбулися 19.06.2018 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У суді встановлено, що 19.06.2018 року інспектором роти №1 БУПП в Черкаській області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ВР № 089990 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, з якої вбачається, що останній 19.06.2018 року, о 11.40 год. в м. Черкаси по вул. Лесі Українки, 21, керуючи автомобілем НОМЕР_1 під час руху транспортного засобу користувався засобами звязку, тримаючи їх у руках, а саме говорив по телефону, чим порушив п.2.9.д) ПДР України. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

П.2.9.д) Правил дорожнього руху передбачено: водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Позивач у своєму позові посилається на відсутність у його діях події і складу адміністративного правопорушення, оскільки 19.06.2018 року він приїхав у м. Черкаси по роботі до Територіального сервісного центру №7141, під'їжджаючи до стоянки вказаної установи пропустив патрульну машину поліції, яка виїжджала від ТСЦ, зупинившись праворуч. Коли працівники поліції проїжджали повз автомобіль, водієм якого був позивач, останній подивився на годинник в телефоні, який у той момент задзвонив. В результаті чого відповідач подав зауваження позивачеві про те, що той розмовляє по телефону під час руху, після чого, не зважаючи на твердження позивача про те, що його автомобіль стояв на місці, на дзвінок він не відповідав, а тримав телефон тільки в руці, відповідачем було винесено постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, при цьому не розяснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не відібравши пояснень.

Відповідно до приписів ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.ч.1,2 ст.7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11вересня 1997 року та є обовязковою.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно перегляду відеозапису з місця події, що здійснений за допомогою нагрудного реєстратора, наданий суду відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, зафіксовано лише розяснення прав інспектором патрульної поліції ОСОБА_1, самого факту порушення останнім вимог ч.2 ст.122 КУпАП з відеозапису не вбачається, а тому не є доказом протиправності його дій у справі.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, суд вважає, що зазначена постанова, складена поліцейським, як суб'єктом владних повноважень, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб*єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доказано правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності, у звязку з чим воно підлягає до захисту судом шляхом часткового задоволення вказаного позову скасування винесеної постанови, оскільки у судовому засіданні не доведено факту протиправних дій інспектора роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_2

Відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 194, 242-246, 286 КАС України, п.15.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України,

Суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ОСОБА_2 від 19.06.2018 року щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскарженим до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя ОСОБА_3