Справа № 461/2971/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1034/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Довгої О.І. Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_2,

час ухвалення рішення 10:20:30,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 11 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (надалі- Адміністративна комісія Галицької РА ЛМР), в якому просив:

скасувати Постанову Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000 м. Львів, вул. Ф.Ліста, 1, ЄДРПУО 20847537) № 36 від 16.03.2018р. і закрити справу про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю складу правопорушення, відсутністю вини ОСОБА_1;

постановити окрему ухвалу щодо посадових осіб управління муніципальної поліції ОСОБА_3 міської ради, які при складенні протоколу № 003293 від 07.02.2018 року умисно внесли в офіційний документ (вказаний протокол), використовуючи своє службове становище завідомо неправдиву інформацію (про порушення правил благоустрою), що потягнуло суспільно-небезпечні наслідки у вигляді незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується наданими доказами (відео, наявними фото та ін.), та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України та направити її у Прокуратуру Тернопільської області (м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4) для внесення відомостей у ЄРДР, проведення розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності;

постановити окрему ухвалу щодо посадових осіб Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000 м. Львів, вул. Ф.Ліста, 1, ЄДРПУО 20847537), які діючи групою осіб, грубо та істотно порушили права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, неналежно розглянули матеріали адміністративної справи, що призвело до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується наданими доказами (відео, наявними фото та ін.), та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого 267 КК України та направити її у Прокуратуру Львівської області (м. Львів, пр-т. Шевченка, 17-19) для внесення відомостей у ЄРДР, проведення розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності та Львівську міську раду (м. Львів, ОСОБА_4, 1) для організації службової перевірки ,недопущення в подальшому вказаних порушень та притягнення винних осіб до відповідальності;

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що надані відповідачем докази не підтверджують той факт, що саме він вивантажував автомобільні шини та бочку, а відтак зазначає, що не вчиняв порушення передбачене статтею 152 КУпАП.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2018 року постанову Адміністративної комісії Галицької РА ЛМР про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу № 36 від 16 березня 2018 року залишено без змін, а позовну заяву без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданими доказами (фото) підтверджується те, що бочка стоїть біля агітаційного намету, а без відома організатора акції її туди поставити не змогли б, а відтак ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене статтею 152 КУпАП. Таким чином, при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

ОСОБА_5 апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказує, що відповідачем незаконно притягнуто його до адміністративної відповідальності, оскільки ні матеріалами справи, ні протоколом про адміністративне правопорушення не підтверджується той факт, що саме він вивантажував шини та бочку в межах акції, яку проводило ГО «Ідея Нації». При цьому зазначає, що бочка і шини під час проведення акції знаходились на вул. Листопадовій, 4 законно, про що було повідомлено ОСОБА_3 міську раду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №136 від 16.03.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП. Зокрема, встановлено, що позивач порушив правила благоустрою м. Тернополя від 19.05.2011 року №6/8/20, а саме 07 лютого 2018 року о 08:46 год. у м. Тернополі на вул.Листопадовій,4 ним самовільно вивантажено у невідведеному місці на тротуарі, використані автомобільні шини, металеву бочку (а.с.7).

Вказана вище постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №003293 від 07 лютого 2018 року (а.с.9-10).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі-Закон) встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст. 13 Закону до об'єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту.

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобовязані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших субєктів благоустрою населених пунктів (ч.2 ст.17 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною 4 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Так, згідно ч.1 ст. 34 Закону, правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

На виконання вказаних положень Закону, рішенням ОСОБА_3 міської ради № №6/8/20 від 19.05.2011 року було затверджено «Правила благоустрою міста Тернополя» (далі - Правила).

Відповідно до п.2.5 Правил громадянам, зокрема, забороняється вивозити і вивантажувати у невідведених для цього місцях тверді побутові відходи, великогабаритні та ремонтні відходи, рослинні рештки, тощо.

Статтею 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 152 КУпАП

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи слідує, що 01.07.2018 року у м. Тернополі ГО «Ідея Нації» проводила акцію під гаслом «Захисти громадського активіста, бо завтра ним можеш бути ти!». Відповідальним за проведення такої акції був ОСОБА_1 Зі змісту звернення ГО «Ідея Нації» № 310 від 01.02.2018 року (вх. № 1851/1/07/18-Ю від 01.02.2018 року) до міського голови м. Тернополя ОСОБА_6 слідує, що останнього було повідомлено про те, що на цілодобовій акції буде розміщуватись агітаційний намет, використовуватись транспоранти, плакати, озвучення з колонками та підсилювачем, шини, а також буде проводитись роздача інформаційних листівок (а.с.6).

Згідно листа Заступника міського голови ОСОБА_7 №299/05-ю від 02.02.2018 року Голову ГО «Ідея Нації» було повідомлено, що виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради не заперечує щодо проведення акції, але зазначає про необхідність дотримання норм чинного законодавства, належного громадського порядку, правил благоустрою м. Тернополя та протипожежних норм, недопущення посягань на права та свободи, честь і гідність інших людей під час проведення акції.

Ухвалою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 16.03.2018 року у справі № 819/479/18 було залишено без розгляду позовну заяву виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради до ГО «Ідея Нації» про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

07.02.2018 року інспектором управління муніципальної поліції ОСОБА_3 міської ради було складено протокол про адміністративне правопорушення № 003293, а саме про те, що 07.02.2018 року о 08 год 46 хв при обстеженні території по вул. Листопадовій 4, було виявлено, що ОСОБА_1 самовільно вивантажив у невідведеному для цього місці (на тротуарі) використані автомобільні шини, металеву бочку, чим порушив ст. 152 КУПАП та п. 2.5 Правил благоустрою міста Тернополя від 19.05.2011 року.

Зі змісту пояснень особи, щодо якої було складено протокол, слідує, що ОСОБА_1 не погоджувався із зазначеним протоколом ,свою вину заперечував.

ОСОБА_3 міської ради від 08.02.2018 року 92/19.2 на підставі статей 218, 219, 276 КУпАП на розгляд адміністративної комісії Львівської міської ради було надіслано матеріали адміністративної справи № 003293 від 07.02.2018 року відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення за ст. 152 КУпАП.

Постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №136 від 16.03.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1360 грн.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що така постанова винесена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, управлінням муніципальної поліції ОСОБА_3 міської ради було долучено фото (а.с.43-45).

В той же час, колегія суддів оглянувши такі фотодокази прийшла до висновку, що такі підтверджують наявність на тротуарі шин та бочки, однак не містять жодної інформації про те, у який спосіб і ким такі шини та бочка були вивантажені.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 07.02.2018 року і в постанові адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16.03.2018 року ОСОБА_1 визначено як особу, яка порушила правила в сфері благоустрою, і як підставу для притягнення до адміністративної відповідальності зазначили протиправні дії ОСОБА_1, який самовільно вивантажив у невідведеному для цього місці (на тротуарі) використані автомобільні шини, металеву бочку, хоча із фотоматеріалів такого факту встановити не можливо.

Стосовно порушення встановленої законом процедури прийняття постанова у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналіз наведених вище норм КУпАП свідчить про існування певного порядку, при дотриманні якого орган (посадова особа) має повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати всі обставини, що пов'язані із його вчиненнями, зокрема, вину особи, можливість притягнення її до відповідальності, наявність пом'якшуючих та обтяжуючих обставин та інше.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи або у випадку надходження від неї клопотання про відкладення розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення була складена за відсутності позивача, якого, не було повідомлено про час та місце розгляду справи та пояснень по суті правопорушення він не надавав, що призвело до порушення його прав, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, ознайомитись з її матеріалами, а також надати пояснення та заперечення, користуватись послугами правозахисника.

В свою чергу, відповідачем в ході судового розгляду не надано будь-яких документів, що підтверджують належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недотримання відповідачем вимог статті 268 КУпАП, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови як такої, що прийнята без дотримання встановленої законом процедури.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №405/7568/16-а(2-а/405/219/16).

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення, не встановлено осіб, які безпосередньо вчинили адміністративне правопорушення, що в свою чергу не дає підстав для висновку про правомірність прийнятої постанови та не підтверджує скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, яку останній просив направити відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст. 249 КАС України, передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В той же час, колегія суддів не вбачає наявності підстав, визначених нормами статті 249 КАС України, для постановлення окремої ухвали, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити.

Стосовно стягнення судових витрат колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Крім того, у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Аналогічна позиція висловлена в додатковій постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №810/4749/15.

Апеляційним судом встановлено, що позовна заява, апеляційна скарга подані позивачем ОСОБА_1 Крім того, в договорі про надання правової допомоги від 11.01.2018 року не визначено плати за надання послуг, лише зазначено у пунктах 3.1.3 та 3.1.4 що клієнт зобов'язується оплачувати витрати, необхідні для виконання доручень та оплачувати юридичну допомогу.

В свою чергу, ні позивачем, ні адвокатом не надано жодних доказів на підтвердження витрат на послуги адвоката ОСОБА_8

Апеляційний суд зазначає, що документально не підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Тому, з огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат понесених позивачем на правничу допомогу адвоката.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2018 року у справі № 461/2971/18 скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 36 від 16 березня 2018 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_5
ОСОБА_10