Справа № 826/4517/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4517/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 липня 2018 року (повний текст складено 07 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б. по винесенню постанови про арешт майна боржника ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року та накладенню арешту на майно, належне Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк», а саме: квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 55,10 кв.м., загальною площею 87,10 кв.м.; квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 77,70 кв.м., загальною площею 117,50 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 80,40 кв.м., загальною площею 116,50 кв.м.; квартиру АДРЕСА_4 житловою площею 99,40 кв.м., загальною площею 135,10 кв.м.; квартиру АДРЕСА_5 житловою площею 53,00 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м.; квартиру АДРЕСА_6, житловою площею 53,00 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м., касувати постанову головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б. ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року про арешт майна боржника, а саме наведених вище квартир.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 20 лютого 2017 року ВП №53245731. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено правила підсудності, а також посилався на п.8 ч.1 ст.238 КАС України. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем оскаржуються дії та рішення державного виконавця, вчинені та прийняті останнім при виконанні виконавчого листа №705/7081/16-ц, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області, тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі, крім того, на підставі ухвали господарського суду Черкаської області від 27 березня 2018 року №925/1171/17 державним виконавцем Уманського МВ ДВС 23 травня 2018 року припинено обтяження нерухомого майна, в тому числі і квартир, на які було накладено арешт постановою про арешт майна боржника ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі, передбаченою п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що нормами ЦПК звужено коло осіб, яким надано право на оскарження рішень та дій державного виконавця.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала. Жодні письмові пояснення третьої особи в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року у справі №705/7081/16-ц вирішено стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 980000,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення, 13 січня 2017 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист №705/7081/16-ц 2/705/2694/16, на підставі якого головним державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53245731 від 17 січня 2017 року (а.с.96 т.1), за яким боржником є ОСОБА_2, а стягувачем - ОСОБА_5

В подальшому, на підставі заяви ОСОБА_5 від 20 лютого 2017 року (а.с.102 т.1) головним державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б. винесено постанову про арешт майна боржника ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року (а.с.119 т.1), якою накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_4, квартира АДРЕСА_5, квартира АДРЕСА_6, що належить боржнику : ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1078000,00 грн., заборонено будь-яким особам здійснювати незаконні дії пов'язані з реєстрацією та перереєстрацією майна на третіх осіб, яке належить боржнику: ОСОБА_2

Вважаючи дії державного виконавця з приводу накладення арешту на зазначене майно та постанову про арешт майна боржника ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача посилався на те, що 20 лютого 2017 року право власності на зазначені квартири було зареєстроване за банком у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав витягу з відповідного реєстру.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано суду документальних доказів співмірності обсягу накладеного арешту на нерухоме майно боржника із розміром суми стягнення та витрат за виконавчим провадженням.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у ст.287 КАС України, в силу вимог ч.1 якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню визначаються Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що розгляд судом вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акта, а відтак, має здійснюватись саме тим судом, котрий постановив рішення по справі та видав виконавчий лист. Виходячи із суб'єктивного складу сторін та предмету спору, даний спір, який виник між позивачем та органом ДВС не належить до юрисдикції адміністративного суду та такий спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов суду у цивільних справах.

Частинами 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (який набрав чинності 05 жовтня 2016 року) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З положень наведених норм законодавства чітко слідує, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого порядку судового оскарження.

В той же час, нормами ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення, в тому числі і постанова про арешт майна боржника з метою виконання рішення суду, можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження, іншими учасниками та особами незалежно від їх статусу виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення та дії головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк Н.Б., а саме щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 20 лютого 2017 року ВП №53245731 вчинені державним виконавцем у рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №705/7081/16-ц 2/705/2494/16 виданого 13 січня 2017 року Уманським районним судом Черкаської області.

З наведеного вбачається, що у спірних правовідносинах оскарження позивачем дій та рішень державного виконавця при виконанні рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, повинно здійснюватися шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ, за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи позивача про те, що норми ЦПК не підлягають застосуванню, оскільки ними не встановлено спеціального порядку оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця особою, яка не є стороною виконавчого провадження є необґрунтованими, оскільки положення ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальними при визначенні кола осіб, які можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, та нормами ЦПК таке коло осіб не може бути звужено.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що спірні правовідносини не належать до юрисдикції адміністративного суду та розглянув справу за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо посилань апелянта на наявність передбачених п.8 ч.1 ст.238 КАС України підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що вона підлягає застосуванню у випадку, коли суб'єкт владних повноважень погодився з допущеними ним порушеннями та такі порушення були виправлені ним самостійно за власною ініціативою, що призвело до повного відновлення законних прав та інтересів позивача без необхідності визнавати протиправними рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В той же час, припинення обтяження нерухомого майна в тому числі і квартир, на які було накладено арешт постановою державного виконавця про арешт майна боржника ВП №53245731 від 20 лютого 2017 року, відбулось не за власною ініціативою суб'єкта владних повноважень, внаслідок визнання допущених порушень, а на підставі ухвали господарського суду Черкаської області від 27 березня 2018 року №925/1171/17, що виключає можливість застосувати положення п.8 ч.1 ст.238 КАС України, як підстави для закриття провадження у даній справі, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить висновку що у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 липня 2018 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, роз'яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції, який видав виконавчий лист, а саме до Уманського районного суду Черкаської області.

Керуючись ст.ст.238, 243, 308, 310, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 липня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма