Справа № 810/4575/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року № 810/4575/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у місті Прип'ять та населених пунктах Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, ОСОБА_3 із 26.04.1986 по 04.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, із коефіцієнтом 5 (4+1), із збереженим заробітком за 9 днів роботи в третій зоні небезпеки та місті Чорнобиль з 05.06.1986 по 10.06.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу із коефіцієнтом 4 (3+1) зі збереженим заробітком за 6 днів роботи в другій зоні небезпеки, одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500,00 крб., одноразової винагороди за отриману дозу радіаційного опромінення більше 25 бер в сумі 1000,00 крб, премії за роботу в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 05.05.1986 в розмірі 500,00 крб, добових у розмірі 45,50 крб та оплати за гаряче 3-х разове харчування у розмірі 37,05 крб;

- зобов'язати Головне управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у місті Прип'ять та населених пунктах Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, ОСОБА_3 із 26.04.1986 по 04.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, із коефіцієнтом 5 (4+1), із збереженим заробітком за 9 днів роботи в третій зоні небезпеки та місті Чорнобиль з 05.06.1986 по 10.06.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу із коефіцієнтом 4 (3+1) зі збереженим заробітком за 6 днів роботи в другій зоні небезпеки, одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500,00 крб., одноразової винагороди за отриману дозу радіаційного опромінення більше 25 бер в сумі 1000,00 крб, премії за роботу в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 05.05.1986 в розмірі 500,00 крб, добових у розмірі 45,50 крб та оплати за гаряче 3-х разове харчування у розмірі 37,05 крб;

- зобовязати Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України включити в довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 виплати за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у місті Прип'ять та населених пунктах Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, ОСОБА_3 із 26.04.1986 по 04.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, із коефіцієнтом 5 (4+1), із збереженим заробітком за 9 днів роботи в третій зоні небезпеки та місті Чорнобиль з 05.06.1986 по 10.06.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу із коефіцієнтом 4 (3+1) зі збереженим заробітком за 6 днів роботи в другій зоні небезпеки, одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500,00 крб., одноразової винагороди за отриману дозу радіаційного опромінення більше 25 бер в сумі 1000,00 крб, премії за роботу в зоні відчуження в період з 26.04.1986 по 05.05.1986 в розмірі 500,00 крб, добових у розмірі 45,50 крб та оплати за гаряче 3-х разове харчування у розмірі 37,05 крб;

- зобовязати Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для предявлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Проте, на час прийняття рішення у даній справі відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

19 вересня 2018 року від позивача, через канцелярію суду, надійшло клопотання, в якому він просить суд здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У даному випадку предмет позову стосується оскарження дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період роботи позивача по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з урахуванням належних виплат, а також зобов'язання здійснити такі виплати та видати нову довідку про грошове забезпечення.

Однак, вимоги позивача не підпадають під визначення щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що може бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, позивач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду в судовому засіданні позивач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії СК 870521, виданий Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 08 липня 1998 року.

На момент аварії на Чорнобильській АЕС 26.04.1986 року позивач проходив службу на посаді міліціонера Чорнобильського відділу Державної служби охорони при УВС Київського облвиконкому, у званні молодшого сержанта міліції, що підтверджується відомостями трудової книжки серії БТ №4822063.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію як інвалід ІІ групи у звязку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням №8102 від27.11.2006.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії І та інвалідом II групи, що підтверджується посвідченнями: серії А №049660, виданим Київською облдержадміністрацією 13.03.1996 та серія ААВ №005497, виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації 09.04.2012.

Згідно довідки серії МСЕ №154939 від 14.02.1996 позивачу з 09.02.1996 встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з виконанням військових обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, виданої обласною спеціалізованою МСЕК, серії 2-18 АЕ №000518 від 14.02.1996 ступень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 становить 80% з 09.02.1996, довічно, захворювання, повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до маршрутного листа, виданого ГУ МВС України в Київській області б/н, ОСОБА_1 приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходився у зоні відчуження, а саме, у період з 26.04.1986 по 04.05.1986 - у місті Прип'ять та населених пунктах Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, ОСОБА_3, у зв'язку з чим отримав дозу радіоактивного опромінення 36,11 бер.

Згідно із довідкою б/н, виданою Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України, за роботу у населеному пункті м. Прип'ять, Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, у період з 26.04.1986 по 30.04.1986, з урахуванням посадового окладу у розмірі 150,00 крб., денної тарифної ставки у розмірі 5,0 крб. та коефіцієнтів кратності для м. Прип'ять - 5, населених пунктів Копачі, ОСОБА_2, Буряківка - 4, збереженого середнього заробітку у розмірі 25,00 крб., позивачеві виплачене грошове забезпечення у розмірі 115,00 крб.

30 липня 2018 року позивач звернувся до Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України з письмовою заявою про перерахунок заробітної плати та включення до довідки про заробітну плату (грошове утримання) виплати, які були передбачені діючими на той час нормативно-правовими документами.

Листом від 09.08.2018 №Д-195 Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України відмовило позивачу у видачі довідки з перерахунком заробітної плати позивача. У вказаному листі відповідач повідомив позивача, що у його особовій справі відсутні відомості про нарахування та виплату спірних сум грошового забезпечення, а тому відсутні підстави для включення зазначених ним доплат у довідку про заробітну плату.

За переконанням позивача, відмова Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України здійснити перерахунок грошового забезпечення є незаконною і порушує його право на одержання пенсії у більшому розмірі, у зв'язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 № 10-769 повідомлено, що ОСОБА_4 Міністрів СРСР зняла гриф «таємно» з низки нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156;

- розпорядження ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031;

- постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195;

- постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд зазначає, що базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова ОСОБА_4 Комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР та Всесоюзної Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 08.05.1986 № 168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції»» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл(міськ)виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

ОСОБА_5 Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

ОСОБА_6 Міністрів СРСР, Всесоюзної ОСОБА_4 Професійних Спілок від 05.06.1986 № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 ОСОБА_6 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

ОСОБА_6 Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередженням забруднення навколишнього середовища» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок про прийняття постанови ОСОБА_6 Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, а пунктом 2 цієї постанови зобов'язано міністрів, керівників відомств, голів облвиконкомів, Київського та Севастопольського міськвиконкомів, голів республіканських комітетів, обласних та Київської міської ради профспілок забезпечити виконання зазначеної постанови.

Таким чином, після прийняття розпорядження ОСОБА_6 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених на 100% тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови ОСОБА_4 Комітету КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР та Всесоюзної ОСОБА_4 Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених ОСОБА_6 від 07.05.1986 № 524-156.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 4-х та 3-х кратному (за 26, 29, 30.04.1986; з 27.04.1986 по 28.04.1986) розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

Щодо позовних вимог в частині підвищення посадового окладу на 15 %, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 10.09.1986 № 530 надано право Міністерствам та Відомствам підвищувати до 25% тарифні ставки (посадові оклади) робітникам, зайнятим в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю.

Конкретні розміри підвищення встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт керівниками підприємств, організацій та установ.

Вказане розпорядження має перелік населених пунктів, віднесених до районів з підвищеною радіоактивністю, до яких м. Прип'ять та населені пункти Копачі, ОСОБА_2, Буряківка, ОСОБА_3 не відносяться, оскільки належать до третьої та другої зон небезпеки, за роботу в яких позивач отримував кошти у відповідній кратності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю.

Що стосується позовних вимог про нарахування, виплату та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження з 26 квітня 1986 року по 04 травня 1986 року: премії у розмірі 500,00 крб.; одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення - 500,00 крб.; добових в розмірі 45,50 крб.; виплат за харчування 37,05 крб.; одноразової винагороди за переопромінення у період 1986-1987 років в 25 бер в сумі 1000,00 крб., які не нараховано і не виплачено, суд зазначає наступне.

Виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодними нормативно-правовими актами не передбачена і могла мати місце відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпорядженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986 року.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

ОСОБА_5 СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (до якого належав позивач) у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Пунктом 2 постанови ОСОБА_5 Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялася за рішенням міністерств та відомств.

Виплата грошової компенсації замість безкоштовного харчування з розрахунку 2 руб. 85 коп. за добу зазначеною постановою не передбачалась взагалі.

Таким чином, частина спірних виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов'язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Як слідує з довідки про грошове забезпечення позивача за спірний період, рішення про виплату йому спірних сум не приймались, оскільки ці виплати у розрахунковому листі позивача не зазначені.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач мав право видати позивачеві довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі № 2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовнх вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.