Справа № 1540/3396/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3396/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретаря судового засідання Станкової О.Ф.

за участю сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Конст-Дельта» про стягнення 21996,08 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Приватного підприємства «Конст-Дельта» в яких просить стягнути з Приватного підприємства «Конст-Дельта», на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - УК у Ізмаїльському районі/ 50070000, МФО 899998, р/р 5014, Код , суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році у розмірі 21 012, 50 гри, та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 983.58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2017 рік, наданому до відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників на ПП «Конст-Дельта» склала 8 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не було створено жодного. Позивач обґрунтовує це тим, що на підприємстві протягом 2017 року працювала особа з інвалідністю ОСОБА_3 і якщо провести відповідний розрахунок (4 місяці : 12 місяців = 0,33 місяця = 0), то відповідачем не створено жодного робочого місця призначеного для працевлаштування осіб зі інвалідністю. Отже, відповідач не створив жодного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, а у відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю мав створити 1 робоче місце. Таким чином відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року відповідачем не виконано. За виявлене правопорушення відповідачу були нараховані розрахунку адміністративно-господарських санкцій. При здійсненні розрахунку адміністративно-господарських санкцій ПП «Конст-Дельта» за 2017 рік відділення Фонду керувалось Інструкцією щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Відповідно до розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій сума відрахувань за 1 нестворене робоче місце становить 21 012,50 грн. (середньорічна заробітна плата 336,20 х 1000 : 8 = 42 025, 00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій = 42 025, 00 х 1 : 2 = 21 012, 50 грн.). Відповідно до ч.2 ст.20 цього Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Станом на 02.07.2018 року відповідач повинен сплатити й пеню виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 983.58 грн. Із зазначених підстав позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Представник відповідача надала до суду відзив на адміністративний позов (а.с.37-40), згідно яких відповідач вважає, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначила, що на виконання ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», 21 лютого 2018 року на адресу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, приватним підприємством «Конст-Дельта» був направлений Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік. У Звіті приватного підприємства «Конст-Дельта» про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в «рядку 03» відображена кількість інвалідів - штатних працівників, які працюють на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у кількості одного робочого місця. Відповідно статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Оскільки, Приватне підприємство «Конст-Дельта», з 04 серпня 2017 року працевлаштувало інваліда 2 групи, ОСОБА_3, який працював на робочому місці, створеному відповідачем відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, норматив, що встановлений ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дотриманий відповідачем і саме тому, у рядку 06 наданого Звіту, не відображається сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен сплатити роботодавець у разі невиконання нормативу, а тому адміністративно-господарські санкції не нараховуються, не стягуються.

Представник позивача 25.09.2018 року надала відповідь на відзив, в якому ще раз зазначила про обґрунтованість позовних вимог та додала, що відповідно до відповіді Ізмаїльського Міськрайонного центру зайнятості, вбачається, що відповідач в 2017 році не інформував Ізмаїльський Міськрайонний центр зайнятості про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця осіб з інвалідністю (а.с.92-93).

Представник відповідача 05.10.2018 року надала до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.97-99) в яких зазначила, що для забезпечення виконання нормативу роботодавці можуть здійснювати пошук інвалідів на вакантні місця самостійно або звернутися за допомогою до територіального центру зайнятості та наголосила, що відповідач працевлаштував інваліда 2-ої групи ОСОБА_3, який працював на основному робочому місці, створеному Приватним підприємством «Конст-Дельта» відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Вказане підтверджує, що норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю, що = 1, приватним підприємством «Конст-Дельта» повністю виконаний.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Приватним підприємством «Конст-Дельта» направлено до Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік від 12.02.2018 року та список працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на ПП «Конст-Дельта» у 2017 році, що підтверджується копією поштового повідомлення та опису до нього (ас.42-45).

У вказаному звіті зазначено:

середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу за рік 8;

з них: середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1;

кількість інвалідів - штатних працівників, які працюють на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 1;

фонд оплати праці штатних працівників (тис.грн.) 336,20;

середньорічна заробітна плата штатного працівника 42 025;

сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.) «-» (а.с.42).

Відповідно до та списку працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на ПП «Конст-Дельта» у 2017, зазначено, що 04.08.2017 року наказом №9 від 04.08.2017 року прийнято ОСОБА_3, інваліда ІІ групи на посаду інженера з експлуатації будівлі, який відпрацював у 2017 році повних 4 місяці (а.с.45-46).

Позивачем, на підставі наданого звіту та список працюючих інвалідів-штатних працівників встановлено, що позивачем не створено жодного робочого місця, призначеного для працевлаштування особи з інвалідністю та розраховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 21 012,50 грн. (а.с.9) та нараховано пеню у розмірі 983,58 грн.

У своєму позові позивач навів розрахунок, на підставі якого дійшов висновку, що відповідачем не було створено жодного робочого місця призначеного для працевлаштування осіб зі інвалідністю, а саме: так як, на підприємстві протягом 2017 особа з інвалідністю ОСОБА_3 працював 4 місяці, то кількість створених відповідачем робочих місць для працевлаштування інвалідів = 0 з результату розрахунку 4 місяці : 12 місяців = 0,33 місяця = 0.

Так, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі Закон №875) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ч.1 ст.19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 ст.19 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до п.2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого 31.01.2007 року Постановою КМУ №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» роботодавці подають інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з ч.1 ст.18 З Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Отже, особа з інвалідністю, яка виявила бажання працювати може самостійно звернутись до підприємства, установи, організації та самостійно влаштуватись на роботу, або звернутись до державної служби зайнятості, яка забезпечить їй таке право. В свою чергу, підприємства, установи, організації мають подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості за місцем їх реєстрації з моменту виникнення такого обовязку.

У ПП «Конст-Дельта» право на створення робочого місця для особи з інвалідністю виникло з серпня місяця року. Наказ №9, яким інваліда 2-ої групи ОСОБА_3 було прийнято на роботу в ПП «Конст-Дельта» датований 04.08.2017 року.

Тобто, відповідач, на момент виникнення зобовязання самостійно розрахував кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 Закону №875 і забезпечив працевлаштування особи з інвалідністю ОСОБА_3, чим виконав свій обовязок передбачений ст.19 Закону №875.

З огляду на вищезазначене, твердження позивача про те, що відповідач не створив робочих місць, є помилковим.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішенні Верховного суді по справі №815/2382/15 від 25.04.2018 року.

Таким чином, суд враховує висновки Верховного Суду та з огляду на вищенаведене вважає що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

При цьому, при вирішенні питання про правомірність стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно ч.1 ст.217 ГК України господарськими санкціями визначаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст.218 ГК України встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

З урахуванням вищевикладеного адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані за порушення правил, встановлених законодавчими актами.

Всупереч вимогам КАС України позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчували правопорушення у сфері господарювання з боку відповідача.

Отже, суд вважає, що відповідачем на протязі 2017 року вжиті всі необхідні заходи для реалізації прав інвалідів на працевлаштування. Порушення законодавства України про основи національної захищеності інвалідів в Україні з боку відповідача відсутнє, а отже до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Конст-Дельта» про стягнення 21996,08 грн., відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 25.10.2018 року.

Позивач: Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, 65107, м.Одеса, вул.Канатна,83);

Відповідач: Приватне підприємство «Конст-Дельта» (, 68600, Одеська обл., м.Ізмаїл, пр-т Миру, 25/Б).

Суддя П.П.Марин

.