Справа № 2а-18564/10/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 лютого 2011 року 11:47 № 2а-18564/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Розсошко К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад-2"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва
про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2010р. №/0
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 29.11.2010.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту є необґрунтованими.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на виявлені під час перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову відмовити.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Позивач у 2007 та 2008 роках укладав договори про виконання електромонтажних робіт з ТОВ «Т.А.Б. Інжиніринг».

У січні та жовтні 2009 року позивач уклав договори з ТОВ «БК «Мастерклас», а в березні та квітні 2010 року -з ТОВ «Компанія Геліон».

Як пояснив представник позивача, та не заперечував представник відповідача, зазначені договори були виконані сторонами у повному обсязі. У судовому порядку такі договори недійсними не визнавалися.

16.11.2010 відповідачем була проведена позапланова виїзна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.07 по 30.06.2010 , про що складено Акт від 16.11.2010 № 5202/23-522-22900000.

За результатами перевірки, зокрема, встановлено заниження позивачем податку на додану вартість на суму 2 489 577 грн., а саме на суму 1 289 561 грн. -у правовідносинах з ТОВ «Т.А.В. Інжиніринг», на суму 545 851,31 грн. за березень 2010 року на суму 555 666,67 грн. та за квітень 2010 року -з ТОВ «БК Мастерклас»та на суму 28 181 грн. за січень 2009 року, в розмірі 70 316,60 грн. за жовтень 2009 року -з ТОВ «Компанія Геліон

Висновок відповідача про заниження податку на додану вартість обґрунтований наступним:

1. наявністю низки кримінальних справ:

- № 56-2248, порушеної 31.03.2010 Прокуратурою Печерського району м. Києва за фактом фіктивного підприємництва -створення ТОВ «Т.А.В. Інжиніринг»з метою прикриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, а також за фактом вчинення умисного підроблення документів за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України;

- № 1-113/09, № 56-2147.

2. нікчемністю правочинів, укладених позивачем з ТОВ «Т.А.В. Інжиніринг»у зв'язку з обставинами, встановленими органами дізнання у кримінальних справах № 1-113/09 та № 56-2248.

3. наявністю в базі даних "AIS OP" інформації про те, що ТОВ «БК Мастерклас»припинено, проте станом на 09.11.10 не знято з обліку; відсутністю відповіді на запит до ТОВ «БК Мастерклас»та ДПІ у Печерському районі м. Києва від 18.10.10 № 29268/10/23-511 про надання інформації щодо взаємовідносин ТОВ «БК Мастерклас»з ТОВ «Влад-2»;

4. недійсністю поданих ТОВ «Компанія Геліон»декларацій з податку на додану вартість за березень, квітень 2010 року; відсутністю відповіді на запит до ТОВ «БК Мастерклас»та ДПІ у Печерському районі м. Києва від 18.10.10 № 29284/10/23-511 про надання інформації щодо взаємовідносин ТОВ «Компанія Геліон»з ТОВ «Влад-2».

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.11.2010, яким позивачу донараховано податку на додану вартість за основним платежем -2 489 577 грн., за штрафними санкціями -1 244 788 грн., а всього -3 734 365 грн.

Суд вважає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 29.11.2010 № /0 є необґрунтованим з огляду на таке.

Як зазначено в акті перевірки, кримінальні справи № 1-113/09, № 56-2147 були закриті -Постановою Печерського районного суду від 10.02.09 у справі № 1-113/09 за амністією, та постановою старшого слідчого Прокуратури Печерського району м. Києва від 31.03.2009 в частині порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.366 Кримінального кодексу України, та порушено кримінальну справу за фактом фіктивного підприємництва -ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України та за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України, якій присвоєно реєстраційний номер 56-2248.

Щодо кримінальної справи № 56-2248, то в акті перевірки не наведено інформації про результати її розгляду.

Висновок відповідача про нікчемність правочинів, укладених позивачем з ТОВ «Т.А.В. Інжиніринг»спростовується наступним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Представник відповідача не надав суду доказів, що можуть свідчити про нікчемність укладених позивачем та його контрагентом ТОВ "Т.А.Б. Інжиніринг" правочинів та які були досліджені під час перевірки і прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення.

Щодо доводів про відсутність контрагентів позивача ТОВ «БК Мастерклас»та ТОВ «Компанія Геліон»за місцем реєстрації, то суд зазначає, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»однією з підстав припинення юридичної особи є наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням.

Доказів існування такого запису відповідач не надав.

Як пояснив представник позивача під час укладання правочинів з зазначеними вище контрагентами позивачу були надані копії реєстраційних документів та установчих документів.

Відповідно до ст.18 зазначеного вище Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Крім того, незнаходження за місцем реєстрації суб'єкта господарювання не є приводом для визнання укладених ним правочинів нікчемними чи недійсними відповідно до статей 216, 228 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України.

В той же час, це може бути приводом для звернення відповідача до державного реєстратора про внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, а в подальшому для прийняття судом відповідного рішення про припинення юридичної особи.

Щодо доводів відповідача про те, що подані поданих ТОВ «Компанія Геліон»декларацій з податку на додану вартість за березень, квітень 2010 року «рахуються недійсними»(стор.30 Акта перевірки від 16.11.2010 № 5202/23-522-22900000), то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно з п.п.4.1.2 п.4 1 ст.4 цього Закону прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Відповідно до абз.5 п.п. 4.1.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Доказів прийняття податковим органом рішення про відмову у прийнятті поданих ТОВ «Компанія Геліон»податкових декларацій березень, квітень 2010 року відповідач по справі не надав, лише пояснив, що такі декларації є прийнятими до уваги.

В той же час Законом України «Про податок на додану вартість»не встановлює залежності права платника податків визначати податковий кредит від дотримання його контрагентами вимог податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.п.7.5.1 п.7.5 датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що підтвердження витрат первинними документами є обов'язковою умовою для нарахування податкового кредиту, а пов'язаність витрат суб'єкта господарювання з його господарською діяльністю -при визначенні суми валових витрат під час обрахунку податку на прибуток підприємств.

Згідно з абз.2 п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає, що позивач правомірно визначив суму податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст. 79 цього Кодексу).

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі доводи позивача не були спростовані у встановленому законом порядку.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад-2" задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі м. Києва № /0 від 29 листопада 2010 року.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад-2" за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій