Справа № 826/15378/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2018 року № 826/15378/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, код ЄДР: 39479227) (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17;

податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 79240-13;

податкову вимогу від 29.07.2016 № 1119-17;

рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки Land Rover, об'єм двигуна 4999, рік випуску 2012, дата первинної реєстрації 21.12.2012.

Позивач зазначив, що згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, у редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 було введено в дію новий транспортний податок.

На підставі зазначено, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення. Разом з тим, вказані рішення позивач вважає протиправними, оскільки відповідно до ст. 4 Податкового кодексу України, одним із принципів податкового законодавства є стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Позивач зазначив, що відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, останній звернув увагу суду на те, що Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 був ухвалений після 15.07.2014, з огляду на що, за висновком позивача, вказаний Закон, який є підставою для нарахування грошових зобов'язань з транспортного податку за 2015 рік міг бути застосований лише з 01.01.2016, у зв'язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17 є протиправним.

Разом з тим, з 01.01.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 № 909-VIII яким скасовано Закон України № 71-VIII від 28.12.2014, та визначено об'єкт оподаткування, зокрема, легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 1 січня податкового (річного) року.

При цьому, останній звернув увагу суду на те, що Закон України від 24.12.2015 № 909-VIII був ухвалений після 15.07.2015, з огляду на що, за висновком позивача, вказаний Закон, який є підставою для нарахування грошових зобов'язань з транспортного податку за 2016 рік міг бути застосований лише з 01.01.2017, а отже податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 79240-13 є протиправним.

Отже позивач посилається на те, що підстави для визнання позивачу податкового зобов'язання за транспортним податком з фізичних осіб за 2015 та 2016 роки відсутні, з огляду на що, за висновком позивача, спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Також позивач зауважив, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається не узгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, позивач наголосив, що зважаючи на оскарження ним податкових повідомлень-рішень з транспортного податку за 2015 та 2016 роки податкові зобов'язання за вказані періоди є неузгодженими, у зв'язку з чим, податкова вимога від 29.07.2016 № 1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262 є також протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач надіслав до суду заперечення проти позову в яких просив відмовити у задоволенні позовним вимог, зазначивши, що позивач є платником транспортного податку, оскільки, є власником транспортного засобу віком до 5 років та середньо ринкова вартість якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з огляду на що наголосив на правомірності оскаржуваних рішень та вимоги.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 12.10.2017 № 7812 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні 25.01.2018 ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, пояснення та заперечення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Land Rover, реєстраційний номер НОМЕР_2, об'єм двигуна 4999, рік випуску 2012, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.44).

ДПІ у Дарницькому районі проведено нарахування транспортного податку та сформовано податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17, яким позивача зобов'язано сплатити податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивачем не було сплачено вказане зобов'язання, податковим органом прийнято податкову вимогу від 29.07.2016 № 1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262.

Також ДПІ у Дарницькому районі проведено нарахування транспортного податку та сформовано податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 79240-13, яким зобов'язано позивача сплатити податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Щодо оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон України № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із п. 10.2 ст. 10 ПК України, у редакції Закону України № 71-VIII місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, проаналізувавши вказані норми ПК України суд зазначає, що встановлення податку на майно, зокрема, щодо транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. При цьому, вказана норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

В той же час, суд вказує на те, що кожен із цих періодів має самостійне правове значення. Такі періоди, за висновком суду, не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону України № 71-VIII набрали чинності з 01.01.2015, з огляду на що лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише з 01.01.2015 місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, у 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим періодом відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради, тобто 2016 рік.

Таким чином, зважаючи на викладене у сукупності, а також беручи до уваги положення пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані у 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому, факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону України № 71-VIII, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено п. 10.2 ст. 10 ПК України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Зазначене також узгоджується і з п. 4 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, прикінцеві положення Закону України № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році.

Разом з тим, такі рекомендація суперечать пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно до п. 12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, з огляду на що рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням п. 10.2 ст. 10 ПК України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити транспортний податок.

Суд повторно звертає увагу, що законодавчою перешкодою для нарахування транспортного податку у 2015 році є приписи пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, з огляду на що плановим періодом є виключно 2016 рік, а отже транспортний податок не міг справляться раніше вказаного періоду, тобто у 2015 році.

Зазначене підтверджується також і тією обставиною, що запроваджуючи змінений транспортний податок у 2016 році законодавець обмежив дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, передбачивши, що ця норма не поширюється на рішення місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2016 рік.

В такий спосіб Верховною Радою України змінено правове регулювання питання запровадження місцевих податків, і зокрема, транспортного податку. Відповідно, усі передбачені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України наслідки, в тому числі послідовність дій місцевих рад щодо прийняття та опублікування рішень про встановлення місцевих податків, не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 у справі № 826/11232/16 (провадження № К/9901/48381/18).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також судом встановлено, про що між іншим не заперечується як позивачем так і відповідачем, що податкову вимогу від 29.07.2016 № 1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262 прийнято податковим органом у зв'язку із несплатою позивачем узгоджених сум грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 12.06.2015 № 6901-17. Однак, зважаючи на те, що судом встановлено протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення та, як наслідок його скасовано, прийняті на його підставі податкова вимога від 29.07.2016 № 1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262 є також протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомленні рішення від 30.06.2016 № 79240-13, яким зобов'язано позивача сплатити транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн., суд зазначає про наступне.

Як вже було зазначено судом, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким ст. 267 ПК України було введено новий транспортний податок.

Так, відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

У відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII внесено зміни до ст. 267 Кодексу «Транспортний податок», які набрали чинності з 01.01.2016.

Зокрема, положення пп. 267.2.1 п. 267.2 викладено в редакції, відповідно до якої об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Пунктом 2 зазначеної методики встановлено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно пункту 14 даної методики Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII установлено з 01.01.2016 мінімальну заробітну плату у розмірі 1378 грн.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави стверджувати, що правовою підставою для оподаткування транспортного засобу транспортним податком у 2016 році є одночасна сукупність наступних умов:

1) його середньо ринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 01.01.2016, тобто 1378 х 750 = 1 033 500,00 грн.;

2) з року випуску транспортного засобу минуло не більше 5-ти років.

Як зазначалося раніше, податкове повідомлення-рішення № 79240-13 прийнято відповідачем 30.06.2016, тобто вже після внесення змін до ПК України стосовно транспортного податку, згідно з якими, об'єкт оподаткування визначається, виходячи з середньоринкової вартості транспортного засобу.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем взагалі не доведено, що зазначений показник враховувався при прийнятті такого податкового повідомлення-рішення, оскільки податковим органом до суду не надано будь-яких розрахунків, відомостей Мінекономрозвитку, як того вимагає ст. 267 ПК України.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів приналежності наведеного вище автомобіля до об'єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році, суд дійшов висновку щодо протиправності нарахування ДПІ у Дарницькому районі позивачу зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб, визначеного податковим повідомленням рішенням від 30.06.2016 № 79240-13.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, на час розгляду справи жодних матеріалів, на підставі яких було прийнято податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 № 79240-13, а також доказів, які б підтверджували, що середньоринкова вартість транспортного засобу на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення, що перебуває у власності ОСОБА_1 перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати відповідачем не надано, а відтак не доведено, що такий автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

Водночас, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних, у розумінні ст. 73 КАС України доказів приналежності наведеного вище автомобіля до об'єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році, суд дійшов висновку щодо протиправності нарахування ДПІ у Дарницькому районі позивачу зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік та, як наслідок податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 79240-13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 12.06.2015 № 6901-17; від 30.06.2016 № 79240-13; податкової вимоги від 29.07.2016 № 1119-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягаю задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 № 6901-17;

податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 79240-13;

податкову вимогу від 29.07.2016 № 1119-17;

рішення про опис майна у податкову заставу від 29.07.2016 № 262, прийняті Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 2204,87 грн. (дві тисячі двісті чотири гривні 87 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, код ЄДР: 39479227).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.А. Кармазін