Справа № 676/3134/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/3134/18

Головуючий у 1-й інстанції: Швець О.Д.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 жовтня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2018 року (прийняте у м. Кам'янець-Подільському) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_3, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - відповідач 1, 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

позивач 14.05.2018 звернувся із адміністративним позовом до Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №915480 від 04.04.2018 .

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.07.2018 адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано постанову серії НК № 915480 від 04.04.2018 інспектора СРПП Кам'янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на порушення позивачем ПДР та створення загрози безпеці дорожнього руху. Крім того, апелянтом зазначено, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, а саме, вказано клопотання, яке відповідачем 2 не подавалось.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

24 жовтня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

04.04.2018 постановою серії НК №915480 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 04.04.2018 о 13 год. 50 хв. керуючи транспортним засобом марки CHERY Jaggi державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Привокзальній здійснив стоянку в другій смузі, чим створив перешкоду іншим учасникам, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністратвине стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Не погодившись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджений, фотознімок автомобіля позивача, який долучений до матеріалів справи відповідачем не підтверджує здійснення стоянки позивачем в другому ряду та перешкоди для інших учасників дорожнього руху, а тому, відповідач, приймаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не мав для цього достатніх підстав, а тому постанову серія НК № 915480 від 04.04.2018 підлягає скасування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Підпунктом "д" пункту 15.10 ПДР вказано, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з порушенням ПДР, а саме, за здійснення стоянки автомобілем в другій смузі руху, що створило перешкоду іншим учасникам дорожнього руху.

При цьому, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 апелянту запропоновано було надати докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапис із зафіксованим вчиненням позивачем вищевказаного правопорушення та дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом.

22 жовтня 2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали апелянтом подано заяву, в якій вказано, що він не є розпорядником інформації про дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом, а відеозапис з нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора патрульного автомобіля відсутній.

При цьому, апелянтом надано фотознімок на якому зафіксовано автомобіль позивача. Проте, із вказаного фотознімку неможливо встановити чи здійснив позивач стоянку, чи завершував маневр паркування, на який він посилається у своєму позові. Крім того, вказаний фотознімок не підтверджує здійснення позивачем стоянки в другій смузі руху, а тим більше, не свідчить про створення перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові від 04.04.2018 не вказано технічний засіб, яким здійснено фотофіксацію, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Таким чином, доказів які б підтверджували правомірність прийнятої постанови про адміністративне правопорушення апелянтом не надано.

Статтею 77 КАС України вказано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).

Згідно ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем ПДР, відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідач мав би надати, зокрема, відеозапис події, дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом у місці вчинення правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові тощо.

Проте, згідно з матеріалами справи, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, апелянтом не надано.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відтак, посилання апелянта на створення позивачем загрози безпеці дорожнього руху, а саме перешкод для руху інших транспортних засобів, чим змусив водіїв інших транспортних засобів маневрувати або зменшувати швидкість не підтверджується жодними доказами.

Відносно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права слід вказати наступне.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні вказано про клопотання представника ГУ Національної поліції у Хмельницькій області про розгляд справи без його участі. Разом з тим зазначає, що представником ГУ Національної поліції у Хмельницькій області вказане у рішенні клопотання не заявлялось.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що інспектором СРПП Камянець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 27.07.2018 подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Таким чином, вказане посилання суду першої інстанції на клопотання представника ГУ Національної поліції у Хмельницькій області про розгляд справи без його участі свідчить про наявність описки у рішенні суду та жодним чином не впливає на обставини справи та не може слугувати підставою для скасування по суті правильного рішення суду.

24 жовтня 2018 року представником позивача подано суду клопотання про прийняття рішення щодо відшкодування понесених судових витрат позивачем по справі. До вказаної заяви позивач додав орієнтовний розрахунок витрат та квитанцію до прибуткового касового ордеру. Акт виконаних робіт зобов'язався надати в 5-ти денний строк на адресу суду поштою.

Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше пятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Враховуючи обставини вказаного клопотання та положення ст. 143 КАС України, суд дійшов висновку про вирішення клопотання про відшкодування судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача 2 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5