Справа № 813/348/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №813/348/17

адміністративне провадження №К/9901/33191/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О.В., Данилевич Н.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Головко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Хорольського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №813/348/17

за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (постановлену у складі: головуючого судді Грень Н.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Яворського І.О., суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Львівської області №2647к від 09 грудня 2016 року про звільнення; поновити на посаді прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області з 10 грудня 2016 року; стягнути з прокуратури Львівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ є незаконним, оскільки позивача письмово не попереджено про наявність вакантних посад, на які він міг би бути переведений та не ознайомлено з переліком вакантних посад, а також тимчасово вільних посад в прокуратурі Львівської області.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 14 листопада 2017 року Львівський окружний адміністративний суд вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено з підстав, визначених пунктом другим частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме через неможливість подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв'язку з фактичним виходом з відпустки по догляду за дитиною основного працівника, тобто у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Умови строкового договору, припинення якого пов'язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника, позивачу були відомі, оскільки з наказом про призначення на тимчасово вакантну посаду ОСОБА_1 було ознайомлено. За таких обставин власник або уповноважений ним орган не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати про майбутнє звільнення та не зобов'язаний пропонувати при звільненні інші посади.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. 01 лютого 2018 року Львівський апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. 03 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року. Прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року.

6. Прокуратура Львівської області надала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

7. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі):

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин норми загального законодавства про працю, оскільки у разі звільнення прокурора із займаної посади необхідно застосовувати норми спеціального законодавства. На відміну від Кодексу законів про працю України, Закон України «Про прокуратуру» містить додаткові гарантії прокурорів у випадку звільнення на підставі пункту восьмого частини першої статті 51 (неможливість подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв'язку з виходом основного працівника з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). Таким чином, звільненню прокурора у зв'язку із неможливість подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді повинно було передувати визначення можливості подальшого переведення, зокрема, на іншу тимчасово вакантну посаду.

8. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу (відповідача у справі):

Прокуратура Львівської області посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими. Зазначає, що у разі звільнення з підстав, передбачених пунктом восьмим частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» так і пунктом другим частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України не встановлено обов'язку відповідача здійснити працевлаштування позивача на інші вакантні посади.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено що наказом прокурора Львівської області від 29 листопада 2016 року №2575к ОСОБА_1 призначено на тимчасово вільну посаду прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області на період перебування у відпустці по догляду за дитиною, на умовах строкового трудового договору до дня фактичного виходу на роботу основного працівника до 28 березня 2017 року, звільнивши його з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області.

10. 30 листопада 2016 року основним працівником Старосельською Т.С. на ім'я прокурора області подано заяву з проханням вважати її такою, що приступила до посадових обов'язків з 12 грудня 2016 року, у зв'язку із виходом з відпустки по догляду за дитиною.

11. На підставі вказаної заяви прокурором області видано наказ №2602к від 06 грудня 2016 року, відповідно до якого Старосельській Т.С. перервано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12.12.2016 року.

12. У зв'язку з наведеними обставинами, наказом прокурора області від 09 грудня 2016 року №2647к молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області, на яку його призначено на час перебування Старосельської Т.С. у відпустці по догляду за дитиною, у зв'язку із закінченням строку трудового договору (пункт другий частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України).

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

13. Конституція України.

13.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

14.1. Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

14.2. Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

15. Кодекс законів про працю України.

15.1. Частина перша статті 21. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

15.2. Пункт другий частини першої статті 23. Трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

15.3. Пункт другий частини першої статті 36. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

16. Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

16.1. Пункт перший частини першої статті 16. Незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

16.2. Частина третя статті 16. Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

16.3. Пункт восьмий частини першої статті 51. Прокурор звільняється з посади у разі неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді.

16.4. Стаття 59. Прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

16.5. Пункт перший Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень. Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2017 року.

16.6. Абзац четвертий пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення". До набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

18. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог.

19. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем правомірно звільнено ОСОБА_1 відповідно до пункту другого частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме через неможливість подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв'язку з фактичним виходом з відпустки по догляду за дитиною основного працівника, тобто на підставі закінченням строку трудового договору.

20. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі.

21. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року справа №21-8а15.

22. Спеціальним нормативно-правовим актом, який поширює свою дію на правовідносини звільнення прокурора із займаної посади є Закон України «Про прокуратуру». Можливість звільнення прокурорів з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю, вказаний Закон не містить.

23. В силу частини третьої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може бути звільнений з посади лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

24. Умови та порядок звільнення прокурора, у разі неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді, визначені статтями 51 та 59 вищевказаного Закону, а також на відміну від Кодексу законів про працю України зазначені норми містять додаткові гарантії прокурорів при звільненні.

25. Так, прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

26. Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми загального законодавства про працю, оскільки Законом України «Про прокуратуру» врегульовано питання звільнення прокурорів у разі неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді.

27. Враховуючи обмеження, встановлені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо неможливості судом касаційної інстанції встановлювати обставини, що не були встановлені у рішеннях судів попередніх інстанцій, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року необхідно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

28. При новому розгляді даної справи, судам необхідно з'ясувати чи подавалась позивачем заява про переведення до іншого органу прокуратури; чи були наявні вакантні посади в органах прокуратури, на які можна було б перевести ОСОБА_1; чи пропонувалися такі посади позивачу; чи були наявні вакантні посади у прокуратурах вищого рівня та чи брав позивач участь у конкурсі на зайняття таких посад. В залежності від встановлених обставин вирішити спір по суті.

29. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

Н.А. Данилевич