Справа № 807/882/17
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

26 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/882/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є., суддів Луцовича М.М. та Шешені О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 - не з'явився;

відповідач - Національний банк України - представник - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду клопотання представника Національного банку України про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2017 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, яким просить суд: "1. Позов задовільнити; 2. Стягнути з Національного банку України в мою користь надбавку за вислугу років та надбавку за ранг державного службовця в розмірі 7583,05 грн.; 3. Стягнути з Національного банку України в мою користь компенсації витрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 1030,46 грн.; 4. Рішення в частині стягнення на мою користь надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 7583,05 грн. та 1030,46 грн. допустити до негайного виконання".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 липня 2017 року було відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року було закінчено підготовче провадження i призначено справу до судового розгляду.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв'язку з існуванням на те об'єктивних причин.

21 вересня 2018 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника Національного банку України, відповідно до якого останній просив закрити провадження по даній справі. Вказане клопотання, обґрунтоване тим, що норми Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. не поширюються на службовців Національного банку України, а тому відносини, що склалися між Національним банком України та позивачем є такими, що мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (а.с.а.с. 166, 167).

10 жовтня 2018 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, у зв'язку з перебуванням останнього за межами Закарпатської області, а тому прийняти участь в судовому засідання та у подальших засіданнях можливості немає (а.с. 170).

Відповідач у судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 7 Розділу I КАС України.

Зокрема, у відповідності до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.а.с. 169, 171), про судове засідання 26 жовтня 2018 року учасники справи були повідомлені.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи, з врахуванням заяви позивача про розгляд справи без його участі, у відповідності до статті 205 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду клопотання про закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з питань правильності нарахування та виплати позивачу надбавки за вислуги років та надбавки за ранг державного службовця, а також компенсації витрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Тобто предметом розгляду даної справи є питання, що пов'язані з проходження служби ОСОБА_1 в Національному банку України.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 2 частиною 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 1 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з статтею 4 частиною 1 пунктом 2 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або - хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Нормами статті 19 частини 1 пункту 2 КАС України визначено, що до предметної юрисдикції адміністративних судів відносяться справи у спорах з проводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, основою характеризуючою ознакою трудових спорів, які можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, є публічних характер таких трудових правовідносин.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 17 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спеціальним законом, що встановлює принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, є Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. (далі - Закон України № 889-VIII).

Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України № 889-VIII, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Разом з тим, з положень статті 3 частини 3 пункту 9 Закону України № 889-VIII вбачається, що дія цього Закону не поширюється на службовців Національного банку України.

Статтею 64 часиною 1 Закону України "Про Національний банк України" №679-XIV від 20.05.1999 р. (в редакції що діяла до 01.05.2016 р.) було визначено, що умови найму, звільнення, надання відпусток, службові обов'язки та права, система дисциплінарних стягнень, питання соціального захисту службовців Національного банку визначаються Законом України "Про державну службу".

Окрім того, відповідно до положень статті 64 частини 4 Закону України "Про Національний банк України" (в редакції що діяла до 01.05.2016 р.), службовці Національного банку були державними службовцями, і до них застосовувалися норми Закону України "Про державну службу", якщо цей Закон не встановлює іншого.

Однак, частиною 3 пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону внесено зміни до статті 64 Закону України "Про Національний банк України", зокрема, частини 1 слова "Законом України "Про державну службу" замінено словами "Правлінням Національного банку з урахуванням законодавства про працю", а частин 4 - 6 виключено.

Таким чином, у редакції Закону України "Про Національний банк України" (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) умови найму, звільнення, надання відпусток, службові обов'язки та права, система дисциплінарних стягнень, питання соціального захисту службовців Національного банку визначаються Правлінням Національного банку з урахуванням законодавства про працю.

Окрім того, з положень Закону України "Про Національний банк України" виключена норма, що відносила службовців Національного банку України до категорії державних службовців.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють питання проходження служби працівниками Національного банку України, поняття "державної служби", суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 в період виникнення спірних правовідносин не був державним службовцем, а отже не проходив публічну службу в розумінні КАС України, на нього не поширювалися норми Закону України "Про державну службу", тому даний трудовий спір не відноситься до категорії публічно-правових спорів та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Тому, аналізуючи зміст наведених законодавчих норм з урахуванням матеріалів справи, суд дійти висновку, що відповідач в спірних правовідносинах діяв не як суб'єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Суд зазначає, що трудові відносини працівників регулює Кодекс законів про працю України, статтею 2 якого, зокрема, гарантовано право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами під час та з приводу проходження служби позивача в Національному банку України в період, протягом якого він не був державним службовцем, суд дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За правилами статті 15 частини 1 пункту 1 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Наведене узгоджується і з положеннями статті 19 ЦПК України (у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

Згідно з положеннями статті 6 частини 2 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у статті 6 частині 1 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З метою забезпечення кращого захисту прав, свобод фізичних та юридичних осіб в різних сферах суспільних правовідносин, здійснення якісного та неупередженого судочинства, належної організації діяльності судів України, запроваджено систему спеціалізації судів при розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що даний спір пов'язаний з захистом трудових прав позивача та не пов'язаний з проходженням ним публічної служби, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 239, 248 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Національного банку України про закриття провадження в адміністративній справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (88017 АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) про стягнення надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Головуючий суддя Судді: С.Є. Гаврилко М.М. Луцович О.М. Шешеня