Справа № 1740/2438/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2018 року м. Рівне №1740/2438/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доСарненського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Рівненської області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі відповідач), в якому просив суд визнати протиправною відмову Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000, у військовій частині № НОМЕР_1 та покласти зобов`язання на відповідача провести зарахування даного періоду роботи до загального страхового стажу, здійснивши відповідний перерахунок призначеної пенсії за віком з врахуванням коефіцієнта страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак, пенсійним органом неправильно обраховано його страховий стаж, за період роботи з 1992 по 2000 у військовій частині № НОМЕР_1 . Не зарахування даного періоду роботи до загального страхового стажу є необґрунтоване та безпідставне, оскільки ОСОБА_1 надав трудову книжку та довідки, що підтверджують періоди роботи у військовій частині № НОМЕР_1 , у відділі постачання на посаді інженера. З огляду на наведене, позивач просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на те, що довідки надані позивачем містять один і той самий номер (26) вихідної реєстрації з датою реєстрації від 29.10.2017 року, що в свою чергу спростовує їх дійсність, оскільки кожен окремий документ повинен мати свій унікальний номер (порядковий номер, який доповнюється індексом, що застосовуються в установі), а отже три довідки під одним і тим самим номером (26) існувати не може. Також у довідках не вказано підставу їх видачі, а саме: відсутнє посилання на первинні документи, на підставі, яких видані вказані довідки. У довідці виданій ОСОБА_1 зазначено, що він працювавши на посаді інженера відділу забезпечення отримував заробітну плату з 01.07.1995 року по 31.12.1997 року у розмірі 5 512 100 руб., а з 01.01.1998 року по 31.06.2000 року у розмірі 7529 руб. Проте, у довідці з розбивкою по місяцях заробітної плати за період з липня 1995 року по червень 2000 року, заробітна плата в розмірі 5 512 100 руб. та 7529 руб. не зазначена. Отже, вказані довідки суперечать одна одній, а тому враховуватися не можуть. Також, заробітна плата для обчислення розміру пенсії за період роботи на Крайній Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.01.1992, визначається без районних та поправочних коефіцієнтів і надбавок за роботу в цих районах і місцевостях. А у поданій позивачем довідці не вказана інформація щодо застосування районних та поправочних коефіцієнтів і надбавок за роботу в районах Крайньої Півночі. На підставі вищенаведеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, за безпідставністю.

Ухвалою суду від 24.09.2018 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с.7).

Однак, позивач вважає, що пенсійним органом неправильно обраховано його страховий стаж, за період роботи з 1992 по 2000 у військовій частині № НОМЕР_1 .

Відповіддю від 10.09.2018 №3105/02 пенсійним органом повідомлено, що оскільки немає підтвердження роботи 1992-2000 років, то брати в розрахунок пенсії, заробітну плату за цей період немає законних підстав. Додатково повідомлено позивача, що управлінням повторно зроблено запит до філії Центрального архіву МО РФ м. Хабаровськ про підтвердження стажу роботи 1992-2000рр. На попередні звернення, відповіді про ствердження стажу по наданих довідках - не надходило(а.с.10).

Оскільки немає підтвердження роботи за вказані періоди, то брати в розрахунок пенсії, періоди роботи у військовій частині № НОМЕР_1 , на думку відповідача, немає підстав.

Не погоджуючись із вказаними висновками, позивач ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, (далі Закон України від 05.11.1991 №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із ст.62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі Порядок від 12.08.1993 №637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з

відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як зазначає позивач, відповідачем не враховано записи у трудовій книжці, у зв`язку із відсутністю запису наказу та дати про звільнення позивача з роботи.

Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що згідно із копії трудової книжки долученої до матеріалів справи, 02.10.1992 позивач прийнятий інженером відділу забезпечення, згідно із наказу №134 від 02.10.1992. 20.06.2000 звільнений із ст.31 КзпП за власним бажанням, у зв`язку із переїздом в іншу область(а.с.8-9).

Довідкою від 29.11.2017 №26 зазначено, що позивач звільнений 20.06.2000 згідно із ст.31 КзпП за власним бажанням, у зв`язку із переїздом в іншу область, наказ №356 від 20.06.2000(а.с.13).

Таким чином, трудовою книжкою, що є основним документом, підтверджено, що ОСОБА_1 02.10.1992 прийнятий інженером відділу забезпечення, згідно із наказу №134 від 02.10.1992, а 20.06.2000 звільнений, згідно із наказу №356 від 20.06.2000, що підтверджується довідкою від 29.11.2017 №26(а.с.13).

На підтвердження періоду роботи позивач також надав довідку від 29.11.2017 №26, видану ОСОБА_1 військовою частиною № НОМЕР_1 , де зазначено, що він дійсно працював у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді інженера відділу забезпечення, отримував заробітну плату з 01.07.1995 року по 31.12.1997 року у розмірі 5 512 100 руб., а з 01.01.1998 року по 31.06.2000 року у розмірі 7529 руб.(а.с.11).

Довідкою від 29.11.2017 №26, виданою ОСОБА_1 військовою частиною № НОМЕР_1 , зазначено, що загальна сума заробітку за вказаний період склала з 07.1995 по 12.1997 165 362 000руб. 00коп., з 01.1998 по 06.2000 225 884руб. 00коп. Довідка видана на підставі первинних документів з 1995-2000років(а.с.12).

Водночас, відповідач звертає увагу, що вищевказані довідки надані позивачем містять один і той самий номер (26) вихідної реєстрації з датою реєстрації від 29.10.2017 року, що в свою чергу спростовує їх дійсність, оскільки кожен окремий документ повинен мати свій унікальний номер (порядковий номер, який доповнюється індексом, що застосовуються в установі), а отже три довідки під одним і тим самим номером (26) існувати не може. Також у довідках не вказано підставу їх видачі, а саме: відсутнє посилання на первинні документи, на підставі, яких видані вказані довідки. У довідці виданій ОСОБА_1 зазначено, що він працювавши на посаді інженера відділу забезпечення отримував заробітну плату з 01.07.1995 року по 31.12.1997 року у розмірі 5 512 100 руб., а з 01.01.1998 року по 31.06.2000 року у розмірі 7529 руб. Проте, у довідці з розбивкою по місяцях заробітної плати за період з липня 1995 року по червень 2000 року, заробітна плата в розмірі 5 512 100 руб. та 7529 руб. не зазначена. Отже, вказані довідки суперечать одна одній, а тому враховуватися не можуть.

На підтвердження вищевказаних довідок, Сарненським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області було надіслано запит від 31.08.2017 № 1509/09 до МО Російської Федерації щодо підтвердження факту роботи ОСОБА_1 у військовій частині № НОМЕР_1 .

На що у відповідь надійшов лист з Міністерства оборони Російської Федерації від 22.12.2017 № 4/112225, в якому вказано, що в наказах командира військової частини № НОМЕР_1 за жовтень 1992 року - листопад 1992 року прийом на роботу позивача не відображено. Книги алфавітного обліку цивільного персоналу військової частини передані на зберігання в Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації не надходили. У видаткових відомостях на виплату заробітної плати цивільному персоналу військової частини за 1992 -1998 роки ОСОБА_1 не значиться.

Після цього, управлінням додатково було здійснено запит від 02.01.2018 № 10/02 до Пенсійного фонду РФ по Амурській області, який останнім було переправлено до філіалів Центрального архіву МО РФ, з метою надання запитуваних документів.

Сарненським ОУПФУ Рівненської області також було здійснено запит від 30.01.2018 року № 539/09 до філіалу Центрального архіву MО Російської Федерації, на який відповідь так і не надійшла.

Враховуючи зазначені обставини відповідач дійшов висновку, що довідки про заробітну плату позивача за період 1992 року по 2000 рік не мають юридичної сили, оскільки не відповідають встановленим законодавством вимогам (мають хибну реєстрацію, не містять посилання на підставу видачі, містять суперечливі відомості щодо розміру заробітної плати), а тому викликають сумніви щодо закономірності порядку їх видачі і самого існування. Від філії Центрального архіву МО РФ м. Хабаровськ про підтвердження стажу роботи 1992-2000рр. відповіді - не надходило. Отже, відсутні законні підстави для зарахування довідок про стаж позивача за період з 1992 року по 2000 рік.

З цього приводу суд зазначає таке, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/118461.1(далі Порядок від 25.11.2005 № 22-1).

Згідно із п.п.3 п.2.1 Порядку від 25.11.2005 №22-1, за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п.2.10. вищевказаного Порядку від 25.11.2005 №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Як зазначено, у п.п.3 п.4.2. вказаного Порядку, орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Так, судом встановлено, що відповідачем зроблено висновки про недопустимість наданих ОСОБА_1 довідок про зарахування до стажу періодів роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000 у військовій частині № НОМЕР_1 , зважаючи на хибну реєстрацію, відсутність посилання на підставу видачі, наявності суперечливих відомостей щодо розміру заробітної плати.

Однак, суд звертає увагу, що Сарненським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області не перевірялася достовірність відомостей зазначених в довідках про заробітну плату пред`явлених позивачем до пенсійного органу, безпосередньо у роботодавця, яким видані спірні довідки для оформлення пенсії.

Наявними в матеріалах справи доказами не встановлено, що пенсійний орган здійснював звірки відповідності змісту довідок від 29.11.2017 №26, безпосередньо первинним документам. Оскільки, Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV та Порядком від 25.11.2005 №22-1 встановлено, що в необхідних випадках пенсійний фонд має перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність поданих відомостей про осіб.

А тому, ненадходження відповіді від філії Центрального архіву МО РФ м. Хабаровськ про підтвердження стажу роботи 1992-2000рр. ОСОБА_1 , та отримання лише відповіді з Міністерства оборони Російської Федерації від 22.12.2017 № 4/112225, де зазначено, що в наказах командира військової частини № НОМЕР_1 за жовтень 1992 року - листопад 1992 року прийом на роботу позивача не відображено не є беззаперечною підставою для неврахування довідок про період роботи з 1992 року по 2000 рік у військовій частині.

Отже, повне відхилення відповідачем наданих позивачем довідок про періоди роботи з 1992-2000рр. є безпідставним та таким, що порушує права позивача. Оскільки, конкретних доказів їх недопустимості та неналежності - відповідачем надано суду не було.

Крім того, суд звертає увагу, що обов`язок визначення правильного розміру пенсії покладений на відповідача.

Також, аналізуючи підстави відмови в прийнятті довідок, викладені відповідачем у відзиві, суд зазначає, що посилання відповідача на недоліки в довідках, де працював позивач, є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність трудового стажу, крім надання трудової книжки.

Тому, у відповідності до вищезазначених законів суд вважає, що відповідач зобов`язаний врахувати саме інформацію, викладену в трудовій книжці позивача, а в разі непогодження з нею чи сумнівів у її достовірності довести це в порядку, визначеному законодавством України за наявності відповідних повноважень. Однак, зазначеного відповідачем здійснено не було.

Більше того, суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмовою Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000 та зобов`язання Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000 підлягають задоволенню.

Водночас , позовна вимога в частині зобов`язання Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з врахуванням збільшення коефіцієнта страхового стажу не може бути задоволена судом, зважаючи на те, що проведення перерахунку призначеної пенсії за віком з врахуванням збільшення коефіцієнта страхового стажу є наслідком зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

А тому, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб. Тобто, суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії наперед, враховуючи те, що пенсійним законодавством передбачена черговість вчинення дій.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково правомірні, обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення, а заперечення відповідача суд частково відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, судові витрати на суму 352,40 грн., сплачені згідно квитанції від 19.09.2018 № 118 (а.с.2).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Сарненського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Рівненської області (вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34502, ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмовою Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000 та зобов`язати Сарненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) період роботи з 02.10.1992 по 20.06.2000.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з врахуванням коефіцієнта страхового стажу - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Сарненського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Рівненської області (вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34502, ) судові витрати на суму 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.