Справа № 805/782/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/782/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12946/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

за участю представника відповідачів (Головного управління ДФС у Донецькій області, Слов'янської об'єднаної ДПІ) Бикова В.А.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування вимоги, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року (головуючий суддя Сіваченко І.В., судді: Шишов О.О., Чебанов О.О.),

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішень Державної фіскальної служби України від 26 лютого 2016 року №4260/6/99-99-10-01-07-25 та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 30 грудня 2015 року №12879/10/05/99-10-03-12-1; визнання протиправними дій та скасування вимоги Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 03 грудня 2015 року №Ю-967-25 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове .державне соціальне страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначало, що Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон №1669) внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон №2464) та передбачено звільнення суб'єктів господарювання на період проведення антитерористичної операції (далі - АТО) від обов'язку своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, в зв'язку з чим контролюючий орган не мав законних підстав для формування та направлення йому вимоги про сплату боргу; при цьому, настання форс-мажорних обставин підприємство підтвердило наданим до контролюючого органу сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року адміністративний позов в частині скасування рішень Державної фіскальної служби України від 26 лютого 2016 року №4260/6/99-99-10-01-07-25 та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 30 грудня 2015 року №12879/10/05/99-10-03-12-1 залишено без розгляду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року позов задоволено: визнано протиправними дії Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області та скасовано вимогу останньої про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 03 грудня 2015 року №Ю-967-25 в сумі 13013538,66 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач знаходиться та перебуває на обліку в контролюючому органі, який розташований на території населеного пункту, де проводиться АТО, а отже відповідно до пункту 9-3 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 з 14 квітня 2014 року на період її проведення він звільняється від передбачених статтею 6 Закону №2464 обов'язків платника єдиного внеску.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскільки заява позивача про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску була подана 21 грудня 2015 року, а вимога Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області №Ю-967-25 винесена 03 грудня 2015 року, тобто заява подана вже після винесення вимоги, то у контролюючого органу на час формування вимоги були відсутні підстави для звільнення позивача від виконання обов'язків платника єдиного внеску.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач посилався на ті ж доводи, що й в позовній заяві, а також зазначав, що заява від 02 червня 2015 року про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску направлялась ним до контролюючого органу цінним листом ще 04 червня 2015 року та додавалась до поданих скарг.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Пасічник С.С. (суддя-доповідач), Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Відповідачі в письмових відзивах на касаційну скаргу та представник відповідачів (Головного управління ДФС у Донецькій області, Слов'янської об'єднаної ДПІ) в судовому засіданні 24 жовтня 2018 року проти доводів та вимог останньої заперечили, вважаючи їх безпідставними, просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції, яке вони вважають обґрунтованим та законним - без змін.

Позивач в засідання суду 24 жовтня 2018 року свого представника не направив, надіславши клопотання про розгляд справи без його участі, в зв'язку з чим касаційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до висновку про задоволення касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» є відокремленим підрозділом, що входить до складу КП «Компанія «Вода Донбасу», знаходиться в м.Слов'янську та перебуває на обліку у Словянській об'єднаній державній податковій інспекції Головного Управління Міндоходів у Донецькій області.

08 грудня 2015 року Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу в особі РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» була отримана вимога Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Донецькій області від 03 грудня 2015 року за №Ю-967-25 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 13013538,66 грн., яка була нарахована станом на 30 листопада 2015 року.

Не погодившись із зазначеної вимогою, позивач оскаржив її в адміністративному порядку й рішеннями Державної фіскальної служби України від 26 лютого 2016 року №4260/6/99-99-10-01-07-25 та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 30 грудня 2015 року №12879/10/05/99-10-03-12-1 подану ним скаргу залишено без розгляду.

Крім того, РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» має сертифікат Торгово-промислової палати України №1517 від 17 листопада 2014 року про настання з 10 червня 2014 року обставин непереборної сили, а також звертався до відповідача із заявою про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464.

Спірним у справі питанням є правомірність винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 03 грудня 2015 року №Ю-967-25 в сумі 13013538,66 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04 липня 2013 року №406-VII до Закону №2464 та ПК України внесено зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464).

Частиною 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 5, 7 та 8 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку; платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 Закону №2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина 4 статті 25 Закону №2464).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон №1669, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону №2464 та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року в зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року №219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14. квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Згідно зі статтею 1 Закону №1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

30 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України видано розпорядження №1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням же Кабінету Міністрів України №1079-р від 05 листопада 2014 року "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р" дію розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р зупинено.

Разом з тим, 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Відповідно до пунктів 1, 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (згідно з додатком), та визнано такими, що втратили чинність: Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"; Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р".

Зазначеними Розпорядженнями місто Слов'янськ Донецької області, де зареєстрований позивач й знаходиться контролюючий орган, на обліку у якому він перебуває, - Слов'янська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, включено до переліку територій, де проводилась АТО.

Отже, виходячи зі змісту наведених положень законодавства, платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО (у тому числі й позивачу), надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати свої встановлені частиною 2 статті 6 Закону №2464 обов'язки, зокрема, щодо саме своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Водночас Верховний Суд зазначає, що Закон №2464 не скасовує обов'язків платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Висновок же суду апеляційної інстанції про законність оскаржуваної вимоги, з огляду на подання позивачем заяви про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску вже після її винесення, не відповідає змісту вищенаведених правових норм, згідно яких підставою для звільнення платника у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану від виконання своїх встановлених частиною 2 статті 6 Закону №2464 обов'язків, зокрема, щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, є сам факт його перебування на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування вимоги Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 03 грудня 2015 року №Ю-967-25 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 13013538,66 грн.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року скасувати, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду