Справа № 805/1735/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/1735/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19504/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Ханової Р.Ф., суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В. від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного Управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач/Інспекція) про скасування податкових повідомлень-рішень від 01 березня 2016 року: №, яким за порушення пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення про ведення касових операцій), застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 84293,85 грн.; №, яким за порушення пунктів 44.1, 44.3, 44.5 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на безпідставність висновків відповідача про неоприбуткування Товариством готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень в книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) на підставі фіскальних звітних чеків, оскільки підтвердженням оприбуткування суми готівкових коштів є роздруковані у день надходження Z-звіти, здача коштів у банківську установу, наявність у фіскальній пам'яті реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) інформації щодо сум готівкової виручки, яка автоматично передається до органів ДФС. Крім того, зазначило, що КОРО станом на 19 травня 2016 року знаходилась в приміщенні тимчасового офісу за місцем здійснення своєї господарської діяльності Товариства у м. Києві та на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі №757/23176/16-к була вилучена.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення від 01 березня 2016 року №; в іншій частині позовних вимог відмолено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин неоприбуткування позивачем готівкових коштів у КОРО, оскільки щоденний запис про рух готівки та суми розрахунків у КОРО це лише звіт про фактичне надходження готівкових коштів до каси підприємства; відсутність такого запису у КОРО, при наявності відповідних розрахункових документів, не свідчить про факт ненадходження грошових коштів до каси, їх неоприбуткування, а є лише порушенням порядку ведення КОРО, за яке не може застосовуватись відповідальність, передбачена абзацом третім статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 (далі - Указ №436/95) за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки. Окрім того, згаданий суд дійшов висновку, що посадові особи контролюючого органу під час перевірки не мали змоги дослідити правильність ведення КОРО (підклеювання чеків РРО, заповнення всіх відповідних розділів книги), оскільки до перевірки КОРО позивачем надана не була.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні позову Товариства.

Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО; невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу №436/95). За обставин відсутності доказів відображення у КОРО готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 25 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, а також наданих 26 січня 2016 року пояснень касира-оператора АГЗП про відсутність КОРО станом на 25 січня 2016 року, даний суд погодився із доводами відповідача про неоприбуткування Товариством готівкових коштів у касі підприємства й правомірність застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вирішення спору без повного, належного та всебічного дослідження обставин справи, адже спірні суми готівки були належним чином оприбутковані, підтвердженням чого є лист ПАТ «ПУМБ» від 11 липня 2016 року за №КНО-66/55, в якому банк зазначає, що відповідно до умов договору було проведено інкасацію коштів за об'єктом позивача: адреса якого м. Київ, вул. Стеценка, 28 й торгівельна виручка поступила на розрахунковий рахунок Товариства у філії банку, а також звітністю, поданою до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якій у січні 2016 року вказана сума розрахунків, яка відповідає сумі коштів, зазначеній у фіскальних чеках. Вказує на недослідження судом апеляційної інстанції інструкцій касира та начальника АГЗП, згідно з яких функція заповнення КОРО покладена не на касира, а на начальника АГЗП, що також залишено поза увагою контролюючим органом в ході проведення перевірки та не з'ясовано наявність та правильність заповнення КОРО.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку господарської одиниці АГЗП позивача, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, буд.2, за результатами якої складено акт від 03 лютого 2016 року №0119/26/15/13/21506169, у якому, окрім іншого, встановлено порушення позивачем пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій, а саме неоприбуткування готівкових коштів, зокрема, встановлено, що у КОРО в період з 25 січня 2016 року по 31 січня 2016 року не здійснено облік готівкових коштів у сумі 16858,77 грн. на підставі Z-звітів РРО.

На підставі акту перевірки, підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та абзацу третього статті 1 Указу №436/95 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 березня 2016 року: №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми - 84293,85 грн.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відповідність вимогам чинного законодавства вказаного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 33 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року №679-XIV визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.

За змістом пункту 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій (положення якого були чинними на момент виникнення спірних відносин) під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 7.15 глави 7 Положення про ведення касових операцій уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги (далі - РК)), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2 згаданого Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року №265/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій КОРО - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Абзацом третім статті 1 Указу №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу №436/95).

Аналогічна правова позиція вже неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11 грудня 2012 року (справа №21-400а12), від 04 листопада 2015 року (справа №825/554/15-а), а також Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року (справа №813/2229/17).

За встановлених у даній справі обставин ненадання позивачем доказів відображення у КОРО готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 25 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, касаційний суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про неоприбуткування позивачем готівкових коштів у день їх фактичного одержання та на момент проведення перевірки, що, відповідно, є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке абзацом третім статті 1 Указу №436/95 передбачена відповідальність.

Доводи позивача про наявність КОРО на час проведення перевірки, але поза межами господарської одиниці, обґрунтовано відхилено судом апеляційної інстанції, адже не свідчать про дотримання Товариством вимог законодавства щодо обліку готівки у день одержання коштів та не є підставою для звільнення від встановленої законодавством відповідальності за вчинене останнім порушення касової дисципліни. Більше того, у відповідності до положень пунктів 1, 5 глави 4 розділу II Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 серпня 2013 року №417, положення якого були чинними на момент проведення перевірки, суб'єкт господарювання повинен забезпечити використання та зберігання КОРО в господарській одиниці, де встановлено РРО.

Не спростовують висновків апеляційного суду й обставини вилучення КОРО в ході проведення обшуку 19 травня 2016 року, так як відбулися після проведення перевірки та прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доказів ж звернення позивача до контролюючого органу із запереченнями на акт перевірки з наданням належним чином заповненої КОРО матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду