Справа № 826/11040/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 жовтня 2018 року справа №826/11040/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: Бондаренка Л.О.;

Кобзара В.П.

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовомОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4.)
доУправління Державної охорони України (далі по тексту - відповідач)
провизнання протиправними дій по відмові позивачу у задоволенні його рапорту про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та визнання рапорту таким, що підлягає задоволенню
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, у зв'язку з тим, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні рапорту про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, оскільки відповідно до положень статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку у випадку наявності медичних приписів обмежується лише в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію, або під час дії воєнного стану; проте, на дату звернення із рапортом особливий період не діяв.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11040/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав відзив на позов, у якому вказав про безпідставність позовних вимог, виходячи із того, що відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 в країні з 18 березня 2014 року настав особливий період і триває наразі.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року представники позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_4 подав на ім'я начальника Управління Державної охорони України рапорт від 13 червня 2017 року, у якому просив надати йому відпустку по догляду за дитиною з 13 червня 2017 року по 04 грудня 2017 року, у зв'язку із тим, що дитина потребує індивідуального догляду та виходом матері дитини на службу, додавши до рапорту медичну довідку про потребу дитини у домашньому догляді, довідку, видану з місця роботи матері дитини та копію свідоцтва про народження дитини.

У відповідь на поданий рапорт відповідач у листі від 11 липня 2017 року №1/3-1204 повідомив про відсутність підстав для надання відпустки по догляду за дитиною, тому що зазначені у рапорті, не відносяться до переліку пільг жінок-військовослужбовців, які поширюються на батьків з числа військовослужбовців, а також у зв'язку із особливим періодом у державі.

Пункт 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв'язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Так, відповідно до пункту 3 статті 25 Закону України "Про відпустки" відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а якщо дитині встановлено категорію "дитина з інвалідністю підгрупи А" - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

У свою чергу в частині третій статті 18 Закону України "Про відпустки" визначено, що відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Таким чином, військовослужбовець, батько дитини, яка потребує домашнього догляду, має право на використання відпустки по догляду за дитиною тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Разом з тим, відповідно до пунктів 17, 18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пункт 19 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв'язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв'язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

З наведених норм статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вбачається, що надання відпустки по догляду за дитиною, якщо дитина потребує домашнього догляду, до досягнення нею шестирічного віку, припиняється у наступні періоди:

- в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію;

- в особливий період під час дії воєнного стану.

Суд встановив, що відповідно до пунктів 1-3 Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Пункт 8 вказаного Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року №1126-VII набрав чинності 18 березня 2014 року, а, отже, особливий період почався з 18 березня 2014 року.

Указом Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 "Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 07 травня 2014 року після затвердження Законом України від 06 травня 2014 року №1240-VII, оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Згідно з Указом Президента України 21 липня 2014 року №607/2014"Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 24 липня 2014 року після затвердження Законом України від 22 липня 2014 року №1595-VII, оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом; тому особливий період тривав з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року.

Указом Президента України 14 січня 2015 року №15/2015"Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 20 січня 2015 року після затвердження Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIIII, вирішено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Наведене свідчить, що особливий період в контексті статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" почався з моменту оголошення мобілізації; оскільки воєнний стан не вводився, а рішення про демобілізацію не приймалось, суд приходить до висновку, що особливий період відповідно до пункту 17 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" триває, а тому надання відпусток по догляду за дитиною, якщо дитина потребує домашнього догляду, до досягнення нею шестирічного віку, тимчасово припинено.

Таким чином, рапорт ОСОБА_4 про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку не підлягає задоволенню, а дії відповідача у межах спірних правовідносин узгоджуються із нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_4 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 4А; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Управління Державної охорони України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 8; ідентифікаційний код 00037478).

Дата складення повного рішення суду - 19 жовтня 2018 року.

Суддя В.А. Кузьменко