Справа № 800/184/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №800/184/17

адміністративне провадження №П/9901/230/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисенко О.М.,

представника відповідача Склярук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. ПОЗОВНІ ВИМОГИ

03.05.2017 ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 91015) звернулась до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (вул.Студентська, 12 а, м.Київ, 04050), далі - ВРП, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 06.04.2017 № 738/0/15-7 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.11.2014 про звільнення з посади судді апеляційного суду Луганської області у відставку. Також позивач просила суд об'єднати в одне провадження позовну заяву про скасування рішення ВРП від 06.04.2017 та позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 23.03.2017 про звільнення суддів. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 знаходиться на непідконтрольній Україні території проведення АТО, переміщення з якої є неможливим, а також зважаючи на стан здоров'я, позивач просить розглядати справу без її участі.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Позивач вважає, що рішення ВРП від 06.04.2017, яким заяву ОСОБА_2 від 06.11.2014 про звільнення у відставку за власним бажанням відхилено, оскільки останню вже звільнено за вчинення істотного дисциплінарного проступку, не відповідає вимогам закону та порушує її права та інтереси.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що у зв'язку з початком бойових дій на території Луганської області вона з родиною залишила м. Луганськ і не мала наміру продовжувати працювати суддею, відтак і переїжджати до м.Сєвєродонецька, де тепер знаходиться апеляційний суд Луганської області. Оскільки у позивача не було бажання продовжувати роботу суддею за новим місцем знаходження суду, нею 06.11.2014 подано заяву про звільнення з посади судді за власним бажанням у відставку.

Позивач перебувала в очікуванні, що невдовзі буде прийнято рішення про її відставку, відповідно не надавала згоди щодо свого переведення, тривалий час перебувала у відпустці, і не приступала до виконання посадових обов'язків.

ОСОБА_2 наголошує, що Вищою радою юстиції (далі -ВРЮ) безпідставно порушувалося конституційне право останньої на вільну працю, створювалися перешкоди для звільнення у відставку за власним бажанням, оскільки подана заява тривалий час не розглядалася, двічі направлялась до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) та було ініційовано перевірку наявності дисциплінарного проступку, тобто до неї застосовано засоби щодо звільнення за негативних підстав.

На думку позивача, дії ВРЮ були безпідставними, а порушення строків розгляду заяви та вимоги до судді виконувати свої обов'язки до тих пір, поки буде вирішено питання про звільнення є свавіллям стосовно прав судді, як людини, громадянина України на вільну працю. Позивач переконана, що посилання на те, що остання мала виконувати обов'язки судді до моменту звільнення, яке затягнулося поза встановлені строки, суперечить положенням Конвенції з прав людини та призводить до примусової праці проти волі на посаді, з якої було бажання звільнитися.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що підстав для визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 06.04.2017 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про звільнення з посади судді у відставку у адміністративному позові не наведено.

Відповідач посилається на положення Регламенту ВРП, згідно якого якщо на момент розгляду питання про звільнення судді за загальними обставинами суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, заява (висновок, подання) залишається без розгляду. Оскільки 23.03.2017 ВРП вже було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади судді, тому 06.04.2017 ВРП ухвалено рішення залишити заяву позивача про звільнення у відставку без розгляду.

У судові засідання позивач/представник позивача не з'явились, про місце, дату і час судового розгляду справи було повідомлення з врахуванням пункту 20 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України (шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України», оскільки місце проживання позивача відповідно до вказаних у адміністративному позові відомостей: АДРЕСА_1 розташоване на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні. Надіслати повідомлення про розгляд справи на адресу електронної пошти ОСОБА_2, яку вона вказала у позовній заяві (ІНФОРМАЦІЯ_1) також немає можливості, так-як ТОВ «Мейл.РУ ГРУП» міститься в переліку юридичних осіб до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.05.2017 відкрито провадження у справі №800/184/17 за позовом ОСОБА_2 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою суду від 29.05.2017 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об'єднання в одне провадження адміністративних справ про скасування рішень ВРП від 23.03.2018 та від 06.04.2017.

Ухвалою суду від 12.06.2017 зупинено провадження у справі №800/184/17 до набрання законної сили рішенням у справі №800/137/17 за позовом ОСОБА_2 до ВРП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання протиправним та скасування рішення від 23.03.2017 в частині звільнення позивача з посади судді, зміну формулювання підстав звільнення.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, відповідно до пункту 7 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2017 № 1402-VIІІ Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи №800/184/17 передані до Верховного Суду як суду першої інстанції, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею-доповідачем визначено суддю Хохуляка В.В.

Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2016 адміністративну справу № 800/184/17 за позовом ОСОБА_2 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення прийнято до провадження судді Хохуляка В.В. та ухвалено розгляд справи розпочати після того, як будуть усунуті обставини, що викликали зупинення провадження у справі.

Ухвалою Верхового Суду від 22.08.2018 поновлено провадження у справі №800/184/17 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 16 год. 13.09.2018, у подальшому судове засідання призначено на 17 год. 18.10.2018.

18.10.2018 у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, розглянувши справу за участю представників відповідача, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_2 із серпня 2002 року обіймає посаду судді апеляційного суду Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 04.07.2002 обрана безстроково суддею цього суду.

06.11.2014 ОСОБА_2 звернулася до ВРЮ із заявою про внесення подання про її звільнення у відставку з посади судді апеляційного суду Луганської області.

Заява позивача про звільнення надійшла до ВРЮ у період, коли Рада не здійснювала свої повноваження. Після набуття повноважень ВРЮ 04.06.2015, заяви суддів, зокрема і заява ОСОБА_2, винесено на засідання секції з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад.

Секція надала ВРЮ відповідну рекомендацію щодо прийняття рішення про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку. ВРЮ рішенням від 16.07.2015 № 166/0/15-15 ухвалила внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, яке було передано до Верховної Ради України 03.08.2015.

Листом від 11.11.2015 за №8072/0/9-15 ВРЮ повідомила Голову Верховної Ради України про те, що з відкритих джерел інформації стало відомо, що судді Луганської області, яких зазначено у переліку подань ВРЮ, не приступили до виконання своїх посадових обов'язків і що вони співпрацюють з так званою «ЛНР».

В свою чергу, листами від 19.11.2015 та від 17.02.2016 Голова Верховної Ради України звертався до ВРЮ про проведення додаткової перевірки обставин стосовно невиконання суддями Луганської області посадових обов'язків.

З метою перевірки згаданих обставин ВРЮ звернулася з листом від 24.03.2016 до ВККС як компетентного органу щодо вирішення питання про можливість проведення такої перевірки.

Листом від 28.10.2016 Головою Верховної Ради України повернуто матеріали щодо звільнення суддів з посади, в тому числі судді ОСОБА_2.

У листопаді 2015 року, квітні та серпні 2016 року до ВККС надійшли звернення ВРЮ, Голови Верховної Ради України, голови Луганського окружного адміністративного суду щодо поведінки суддів апеляційного суду Луганської області Кошелєва Б.Ф., Кравченко Н.В., Туренка С.І., Бас О.Є., Батяшової Л.О., ОСОБА_2., Загородньої Т.В., Кравченко Т.Д., Медведєва А.М., Пащенко Л.В., Реуса Є.В., Рубльової О.Г., Ступіної Я.Ю., Запорожченко О.О., Зінченко Т.О.; суддів Луганського окружного адміністративного суду Качуріної Л.С., Лагутіна А.А., Кравцової Н.В., Тріфанової С.С., Островської О.П., Каюди А.М., Солоніченко О.В., Ушакова Т.С., Цицюри О.О., Ципко О.В.; судді Брянківського міського суду Луганської області Крупинської О.Ю.; суддів Алчевського міського суду Луганської області Жогіної Л.О., Карасьової Н.П.; судді Жовтневого районного суду міста Луганська Кузьменка А.М.; судді Стахановського міського суду Луганської області Шаргаровської В.І.

ВККС рішеннями від 16.09.2016 та від 28.09.2016 відкрито дисциплінарні справи стосовно вказаних у поданні ВРЮ суддів за ознаками дисциплінарного проступку, наслідком вчинення якого передбачено притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності. Рішенням Комісії від 14.12.2016 вказані дисциплінарні справи об'єднано.

За наслідками розгляду дисциплінарної справи відкритої, в тому числі й щодо судді апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2., ВККС 11.01.2017 прийняла стосовно суддів, з-поміж них - суддя апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2., рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

При цьому, приймаючи таке рішення, Комісія врахувала, що подання ОСОБА_2 заяви про звільнення з посади судді у відставку не звільняє останню від покладених на неї обов'язків судді до ухвалення рішення про звільнення з посади, а її нез'явлення на роботі протягом тривалого часу без поважних причин та нехтування обов'язками судді (зокрема, щодо здійснення правосуддя) свідчить про неналежну поведінку судді.

На підставі свого рішення ВККС внесла відповідне подання ВРП, за наслідками розгляду якого остання прийняла рішення від 23.03.2017 про звільнення, зокрема, ОСОБА_2 - з посади судді апеляційного суду Луганської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

При прийнятті рішень як ВККС, так і ВРП враховано характер дисциплінарного проступку, його негативні наслідки у вигляді підриву суспільної довіри до суду, особу судді, зокрема, надану головою Апеляційного суду Луганської області характеристику, відсутність інших дисциплінарних стягнень та ступінь вини, з огляду на які Комісія та Рада прийшли до висновку, що застосування, в даному випадку, дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади є виправданим та відповідає принципу пропорційності.

Листом від 28.10.2016 матеріали, що надійшли з Верховної Ради України, за допомогою автоматизованої системи розподілені між членами ВРП.

Ухвалою від 06.04.2017 № 738/0/15-17 ВРП, посилаючись на пункт 15.7 Регламенту залишила заяву позивача про звільнення з посади судді апеляційного суду Луганської області у відставку без розгляду, оскільки ВРП вже було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо прийнятого ВРП рішення про залишення без розгляду заяви позивача про звільнення з посади судді у відставку.

IV. ОЦІНКА СУДУ

З урахуванням доводів і заперечення сторін, для вирішення спору слід з'ясувати правомірність дій ВРП в частині процедури винесення спірного рішення, а також обґрунтованості прийнятого рішення.

Згідно частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду, як суду першої інстанції, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Правовідносини, які склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402- VІІІ), «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII.

Конституція України визначає, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Судову владу шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур реалізовують професійні судді.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 3 частини 1 статті 106 Закону №1402-VІІІ передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження в разі допущення ним поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

При цьому, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 109 Закону №1402-VІІІ одним із видів дисциплінарного стягнення судді є подання про звільнення його з посади, що, виходячи зі змісту пункту 1 частини 8 цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, яким, в свою чергу, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини 9 статті 109 Закону №1402-VІІІ).

Як встановлено статтею 112 Закону №1402-VІІІ, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною 6 статті 126 Конституції України, тобто в разі:

1) неспроможності виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгоди на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

Частиною четвертою статті 116 Закону №1402-VІІІ передбачено, що суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом №1798-VІІ).

На підставі встановлених Комісією фактів ВРП дійшла висновку, що дії, зокрема, судді ОСОБА_2. підривають авторитет правосуддя, порочать звання судді та беззаперечно є істотним дисциплінарним проступком, який несумісний зі статусом судді, а також свідчать про свідоме нехтування нею обов'язками судді і порушення морально-етичних принципів поведінки судді, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106, пунктом 6 частини першої статті 109 Закону №1402-VІІІ та підставою для звільнення судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

З адміністративним позовом про скасування рішення ВРП від 23.03.2017 №596/0/15-17 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Луганської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та зміну формулювання підстав звільнення ОСОБА_2 з «відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», як зазначено в рішенні ВРП від 23.03.2017 №596/0/15-17, на «відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, у відставку, згідно заяви від 06.11.2014» ОСОБА_2 звернулась до суду.

Судом встановлено, що підставами для звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Луганської області були встановлені ВККС обставини щодо її поведінки, яка порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя і є несумісною з посадою, яку вона обіймає.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення ВРП від 23.03.2017 №596/0/15-17 про звільнення суддів (у тому числі ОСОБА_2.) відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Рішенням Верховного суду від 27.03.2018 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ВРП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ВККС, про визнання протиправним та скасування рішення, зміну формулювання підстав звільнення - відмовлено повністю. Зазначене судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Зважаючи на викладене, суд у даній справі відхиляє доводи позивача щодо підстав, на які посилається ОСОБА_2 в частині обґрунтування протиправності рішення про її звільнення за вчинення дисциплінарного проступку, оскільки наведені в адміністративному позові обставини встановлені рішенням Верховного Суду від 27.03.2018.

Розглядаючи спір про визнання протиправною та скасування ухвали ВРП від 06.04.2017 № 738/0/15-7 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.11.2014 про звільнення з посади судді, судом встановлено, що оскільки, як вже зазначалось, рішенням ВРП від 23.03.2017 позивача звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України за вчинення істотного дисциплінарного проступку, спірна ухвала ВРП про залишення заяви ОСОБА_2 про звільнення з посади судді апеляційного суду Луганської області у відставку без розгляду постановлена на підставі пункту 15.7 Регламенту ВРП.

Підпунктом 1 пункту 16№ розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено - до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції. До обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя цей орган діє у складі членів Вищої ради юстиції.

Так, 11.04.2014 з набранням чинності Законом України від 08.04.2014 №1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (далі - Закон №1188-VII) припинились повноваження членів ВРЮ, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою.

12.02.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VIII), який передбачав внесення змін, зокрема, до Закону України від 15.01.1998 №22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (чинного на момент звернення ОСОБА_2 із заявою про звільнення з посади судді за власним бажанням; далі - Закон №22/98-ВР), що, у свою чергу, стало передумовою формування нового складу ВРЮ, яка з 04.06.2015 розпочала роботу.

За частиною першою статті 1 Закону №1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (статтею 2 Закону №1798-VIII).

Конституційний статус ВРП як органу, у якому більшість членів - з числа суддів і завданням якого, окрім іншого, є формування якісного суддівського корпусу з високим рівнем відповідальності при здійсненні правосуддя як перед державою, так і перед суспільством, передбачає, що саме цей орган (ВРП) наділений правом давати оцінку діям/вчинкам/поведінці судді як при здійсненні правосуддя, так і поза професійною діяльністю, і не лише на відповідність вимогам закону, але й на предмет відповідності цих дій/вчинків/поведінки загальним морально-етичним нормам.

Згідно частини першої статті 55 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_2 у відставку було включено до проекту порядку денного засідання ВРП на 06.04.2017.

Положенням пункту 15.7. Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (зі змінами), встановлено, якщо на момент розгляду питання про звільнення судді Радою суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, член Ради - доповідач своєю ухвалою залишає заяву (висновок, подання) без розгляду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи адміністративну справу, суд виходить з того, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Беручи зазначене до уваги, з огляду на конституційні положення статті 55 Основного Закону і те, що вирішення спорів, які виникають за участю ВРП віднесено до юрисдикції адміністративного суду, при розгляді цієї справи суд не обмежуватиметься з'ясуванням лише визначених Законом №1798-VIII підстав для оскарження і скасування рішення ВРП, а вирішував справу з урахуванням засад адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вище норми законодавства, Верховний Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення ВРП від 06.04.2017 № 738/0/15-7 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.11.2014 про звільнення з посади судді апеляційного суду Луганської області у відставку. Оскаржуване рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 245, 246, 262, 266 КАС України, підпунктом 5 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.10.2018.

-------------------------

-------------------------

-------------------------

-------------------------

-------------------------

В.В. Хохуляк

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко Судді Верховного Суду