Справа № 2340/2662/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2662/18 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Коломійцевої А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради Черкаської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у відмові визнати за набувальною давністю право власності позивача на земельну ділянку площею 400,00 кв.м., яка розташована вздовж АДРЕСА_1

- зобов'язати відповідача вчинити дії, які передбачені ст. 119 ЗК України та п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України, визнати за набувальною давністю право власності позивача ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 400,00 кв.м., яка розташована вздовж АДРЕСА_1

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 було повернуто у зв'язку із не усуненням недоліків.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено внаслідок порушення норм процесуального права, а позовна заява оформлена у відповідності до вимог 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 р. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 р. справу прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку ч. 3 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29.12.2017 р. № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах», та призначено до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачу на усунення недоліків позовної заяви необхідно було надати належним чином завірені додатки до позову та докази на підтвердження відмови відповідача щодо надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, докази звернення із заявою про надання такого дозволу, докази про вжиття позивачем заходів щодо отримання доказів та відмови відповідача в їх наданні.

Окрім того, позивачу необхідно було уточнити позовні вимоги в частині, які саме рішення чи бездіяльність відповідача позивач просить визнати протиправним, зокрема, яку саме земельну ділянку позивач просить приватизувати із прив'язкою до місцевості.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме: не надано доказів звернення на отримання права власності та відмови відповідача у приватизації земельної ділянки площею 400,00 кв.м., не надано належним чином завірених документів та не уточнено позовні вимоги.

Надаючи правову оцінку прийнятому рішенню, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 цієї статті).

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5 цієї статті).

Отже, наведеною вище нормою чітко передбачено, що надані суду докази мають бути завірені підписом особи, яка їх подає або її представником.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для повернення позовної заяви стало те, що позивачем не надано належним чином засвідчених доказів для суду та відповідача у зв'язку із чим, в силу вищенаведених приписів, їх не можна вважати належними.

В той же час, позивачем було подано суду лише копію довіреності від 08.06.2018 р. та Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 08.06.2018 р. В такому разі, суд першої інстанції міг витребувати її оригінал для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5, п. 8 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однією із підстав для повернення позовної заяви стало те, що позивачем не надано доказів, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема, доказів звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на приватизацію.

Разом з тим, суд першої інстанції не позбавлений права витребувати їх у відповідача за власною ініціативою під час розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Отже, при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду в порядку адміністративного судочинства позову суду слід визначитись, зокрема, з такими питаннями: які саме права, свободи чи інтереси позивача порушені, в чому саме вони полягають і якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень вони порушені; чи відносяться спірні правовідносини до публічно-правових; чи не підлягає порушене право, свобода чи інтереси фізичної або юридичної особи захисту в порядку іншого провадження.

Повертаючи позовну заяву з тих підстав, що позивачем не уточнено позовні вимоги, судом першої інстанції не було витребувано у позивача акт Управління державної архітектурної інспекції у Черкаській області від 30.05.2018 р. № 1023-5-1.18/598, який, зі слів позивача, підтверджує його право користування спірною земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, незаконними та такими, що порушують право позивача на звернення до суду.

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що зайвий процесуальний формалізм при доступі до суду неприпустимий. Наприклад, не сплата держмита та ненадання будь-яких документів не є безумовною підставою для обмеження доступу до правосуддя. У Постанові ЄСПЛ у справі «Совтрансавто Холдинг» проти України »від 25 липня 2002 року Суд вказав:« ...рішенням від 02 квітня 2002 року Вищий Господарський Суд України відхилив касаційну скаргу заявника, не розглянувши її по суті, на тій підставі, що заявник не надав у Вищий Господарський Суд України документ про сплату мита за розгляд скарги в суді. Він повернув заявнику грошову суму, яку заявник сплатив за розгляд скарги, і зазначив, що після дотримання формальностей по даній справі заявник може знову подати свою скаргу. Рішенням від 26 квітня 2002 року Вищий Господарський Суд України відхилив скаргу заявника з тієї причини, що термін в один місяць, передбачений для подачі скарги, закінчився. Європейський суд зазначив, що касаційна скарга заявника не була розглянута через недотримання формальностей, передбачених законом, що може привести до висновку, що заявник не вичерпав національних засобів правового захисту. Таким же чином Європейські суд нагадав, що відповідно до прецедентної практики з питання вичерпання національних засобів правового захисту це правило повинно застосовуватися досить гнучко і без зайвого формалізму, воно не повинно застосовуватися автоматично і носити абсолютний характер, щодо кожної справи необхідно брати до уваги обставини.

ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лиш фактичним, але й реальним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: С.Б.Шелест

О.Є. Пилипенко