Справа № 826/8598/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2018 року № 826/8598/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (надалі також - відповідач), третя особа Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (надалі також - третя особа) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу було отримано уповноваженими представниками відповідача та третьої особи, суду надано письмові пояснення по суті заявленого позову.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язане з наслідками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідно посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії серії НОМЕР_1 виданим держадміністрацією в м. Києві 04.12.1992 року; вкладкою НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав наслідок Чорнобильської катастрофи; експертним заключенням від 03.10.1995 року №26; довідкою до акта огляду МСЕК №024775.

Листом від 11.05.2018 року за № 7355/35-01/2з Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність підстав для надання йому статусу інваліда війни, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення , оскільки не надано документального підтвердження факту залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон).

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 3551-ХІІ) до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302, "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

Відповідно до пункту 1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Як встановлено судом, захворювання позивача пов'язане із роботами щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним експертним заключенням від 03.10.1995 року №26; довідкою до акта огляду МСЕК №024775, а також перебування позивача в зоні ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується аварійно маршрутним листом від 04.05.1986 року; профмаршрутом №819 за період з 18.12.1985 року по 03.10.1988 року та довідковю №3347 від 19.09.1996 року №41/08-2594.

04.12.1992 року видано посвідчення серії НОМЕР_1 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та віднесено позивача до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (вкладка до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи №066414).

Як вбачається з листа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.05.2018 року за № 7355/35-01/2з, позивачу відмовлено у встановленні статусу інваліда війни в зв'язку з необхідністю надання доказів на підтвердження залучення останньої до складу формувань Цивільної оборони.

Суд зазначає, що відповідно до Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженим 18.03.1976 року постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 року №90, в кожному міністерстві, відомстві, іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, установах, організаціях створювались невоєнізовані формування ЦО. Облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників Цивільної оборони підприємств, установ, організацій.

З кінця 2005 року до Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації, як до правонаступника Штабу ЦО Київської області та органу МНС України, повноваження якого визначені постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 року № 361 "Про затвердження типових положень про Головне управління з питань надзвичайних ситуацій, управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, управління та відділи (сектори) з питань надзвичайних ситуацій", з метою підтвердження факту участі під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань ЦО, звертаються учасники ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, які приймали участь в зазначених роботах від організацій, підприємств та установ Київської області.

Управління при проведенні зазначеної роботи керується Конституцією України, Законом № 3551-ХІІ, вимогами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302.

Іншого порядку підтвердження факту участі в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків у складі невоєнізованих формувань ЦО на теперішній час не визначено.

Крім того, відповідно до існуючих на той час правил з діловодства (Інструкція Головного архівного управління при Раді Міністрів СРСР), так само як і сучасних, розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до документів з їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні знищуватись. Отже, на об'єктах всіх форм господарювання Київської області зазначені документи з питань Цивільної оборони за 1986 рік та попередні роки залишались за умови, коли вимоги зазначеної Інструкції на них з різних причин не розповсюджено, тобто збереження таких документів до теперішнього часу є більше виключенням, ніж правилом.

Діюче на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов'язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов'язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об'єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань Цивільної оборони до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках.

Таким чином, копія маршрутного листа, надана позивачем, підтверджує характер роботи позивача у визначений період.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що факт участі позивача в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків на час звернення позивача до відповідача вже підтверджений органами соціального захисту населення шляхом видачі посвідчення встановленого зразку.

З урахуванням наведеного суд зазначає про наявність права у позивача на встановлення йому статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, з урахування наявності у матеріалах справи доказів, які підтверджують право ОСОБА_1 на отримання статусу інваліда війни, суд прийшов до висновку, щодо протиправності дій Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій