Справа № 820/3143/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 жовтня 2018 р. № 820/3143/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Пройдак С.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Проценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1)

до Національного агентства з питань запобігання корупції (бульв. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103. )

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту - відповідач, НАЗК) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму";

- зобов'язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач дійшов хибного висновку зробленого в абзаці 2 підпункту 1.1. п. 1 резолютивної частини оскаржуваного Рішення про те, що задекларовані відомості відрізняються від достовірних на загальну суму 505 530, 48 грн. (с. 8-9 Рішення), що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає таке рішення протиправним та просить його скасувати. Також зазначає про те, що оскільки розміщення оскаржуваного рішення на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/ є незаконним та таким, що порушує її права щодо достовірності даних в офіційних джерелах інформації просить зобов'язати відповідача видалити оскаржуване рішення з офіційного веб-сайта.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на доводи вказані в позовній заяві, письмових поясненнях.

Представник відповідача надав до суду відповідь на відзив в якій вказав, що оскаржуване рішення та дії щодо його розміщення на офіційному веб-сайті вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України через що відсутні підстави для скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином, прийняті на цілком законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

25.10.2016 року Позивач, перебуваючи на посаді заступника директора департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальника управління туризму, на виконання вимог частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (далі - декларація), шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

На підставі Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 104 від 23.03.2017 року «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік», а також Рішення № 210 від 18.05.2017 року «Про продовження повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки» уповноваженою особою НАЗК була проведена повна перевірка декларації, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік.

НАЗК позивачу направлявся запит від 17.05.2017 № 52-08/15528/17, щодо надання пояснень та/або копії підтверджуючих документів.

На вищезазначений запит позивач листом від 29.05.2016 р. надала пояснення, без надання копій підтверджуючих документів, які були враховані Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

За результатами проведеної перевірки НАЗК було прийняте Рішення № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму".

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 встановлено: суб'єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно п.п. 1.1 п. 1 резолютивної частини Рішення № 213 суб'єкт декларування подав недостовірні відомості у декларації, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У діях суб'єкта декларування наявні можливі ознаки правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України.

Підставою для вказаних висновків слугували ті обставини, що згідно з поясненнями позивача від 29.05.2016 р., наданими під час повної перевірки, позивач зазначає про дохід, отриманий ним від провадження підприємницької діяльності - 232 525,00 грн. у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Крім того, для вказаного висновку також слугували обставини незазначення у розділі 14 «Видатки та правочини» правочинів, на підставі яких у позивача припинилось право власності на транспортні засоби протягом 2015 року: Mitsubishi Outlander 2007 року випуску та Оpel Vivaro 2005 року виписку, через їх продаж на загальну суму 89 500, 00 грн., що підтверджується копіями документів, наданими до НАЗК листом Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області та перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.

Також, як встановлено в оскаржуваному рішенні, суб'єкт декларування у розділі 8 "Корпоративні права" декларації зазначила недостовірні відомості, не відобразивши інформацію про наявність корпоративних прав у члена її сім'ї станом на 31.12.2015, що є недостовірними відомостями, чим не дотримала вимоги пункту 5 частини першої статті 46 Закону. За результатами перевірки встановлено, що у розділі 8 "Корпоративні права" декларації задекларовано недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 32 025, 00 гривень.

Не погоджуючись із діями відповідача, вважаючи неправомірними рішення Національного агентства з питань запобігання корупції, позивач звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що статтею 2 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі-Закон №1700-VII) встановлено, що відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

З 01 вересня 2016 року в Україні стартувала та діє система електронного декларування.

Згідно ч. 1 ст .45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються зокрема відомості про:

прізвище, ім'я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (серія та номер паспорта громадянина України, якщо особа через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний орган центрального органу виконавчої влади, відповідальний за формування державної податкової політики, і має про це відмітку у паспорті громадянина України) суб'єкта декларування та членів його сім'ї, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу, на яку суб'єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займану посаду, або посаду, на яку претендує, та категорію посади (якщо така є) суб'єкта декларування;

об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

В силу приписів абзацу 1 ч. 1 ст. 50 Закону №1700-VII, повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції" визначений Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56 (далі - Порядок №56).

Відповідно до п.1 Порядку №56, встановлено, що він визначає механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації;

недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Пункт 3 розділу І Порядку встановлює, що контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб'єктів декларування; 3) об'єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб'єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб'єктів декларування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у:

1) з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей;

2) з'ясуванні точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірці на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб'єкта (суб'єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком.

Згідно з пунктом 6 Порядку повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об'єкти декларування (об'єкти нерухомості; об'єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов'язання; видатки та правочини суб'єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб'єкта декларування; членство суб'єкта декларування в об'єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об'єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8 - 11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб'єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Пункт 8 Порядку передбачає, що під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб'єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов'язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Відповідно до пункту 9 Порядку у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань. Зазначені суб'єкти зобов'язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту.

Для перевірки інформації про об'єкти декларування, що зазначені у декларації, Національне агентство має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, у тому числі після внесення плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації.

Згідно з пунктом 12 Порядку у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб'єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Надані суб'єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов'язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Вказані норми законодавства вказують, що повна перевірка декларації на предмет достовірності задекларованих відомостей проводиться НАЗК шляхом аналізу відомостей про об'єкти декларування, зазначені в декларації суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів місцевого самоврядування, а при прийнятті рішення за результатами повної перевірки декларації мають враховуватись, як відомості, отримані із реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів та, отримані від державних органів щодо предмета перевірки, так і відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей.

Тобто, рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об'єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу.

Досліджуючи оскаржуване рішення та предмет його об'єктивності та повноти врахування відомостей при його прийнятті по кожному епізоду встановленого порушення, суд звертає увагу на наступне.

Як стверджує позивач ним помилково було зазначено в Декларації про дохід, отриманий ним від провадження підприємницької діяльності в сумі 232 525, 00 грн. за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. та відзначає про те, що зазначена сума нею помилково перенесена під час заповнення Декларації за 2015 рік з Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік (а.с. 91-95 т.1) у графі 17 розділу ІІ «Відомості про доходи» якої задекларовано дохід від провадження підприємницької та незалежної професійної діяльності в сумі 232 525, 00 грн.

Крім того, отримання вказаного доходу ОСОБА_1 спростовується наявними у справі:

- копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.06.2018 р. № 23720652 згідно якого в ЄДР міститься запис № 7005910 від 15.12.2014 року про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 96-97 т.1);

- довідкою Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області «Про надання інформації» щодо банківських рахунків ОСОБА_1, згідно якою встановлено, що у 2015 році за нею рахувались відкритими два рахунки в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с. 159 т.1);

- виписками АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по особових рахунках за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 р. по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, згідно яких обороти становлять 0, 00 грн. (а.с. 224, 225 т.1).

Щодо не відображення позивачем у розділі 14 «Видатки та правочини» декларації відомостей, на підставі яких у неї припинилося право власності на рухоме майно (транспортні засоби) у зв'язку з чим був зроблений висновок у Рішенні про недотримання ОСОБА_1 п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону, суд відзначає

Так, згідно п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у декларації зазначаються відомості про видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб'єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов'язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті.

Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб'єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 року була встановлена на рівні 1218 грн.

Таким чином, сума видатку чи правочину, відомості про які мали відображатися у декларації повинна була перевищувати 60 900,00 грн. на день подання позивачем декларації.

Відповідно до п. 56 Роз'яснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 р. № 3 (із змінами, внесеним рішенням Національного агентства від 30.09.2016 року № 57) (далі за текстом - Роз'яснення) у розділі декларації «Видатки та правочини» передбачено відображення інформації окремо про видатки суб'єкта декларування та про інші правочини суб'єкта декларування. При зазначенні інформації про видатки також вказується правочин, який спричинив відповідний видаток. Наприклад, у разі придбання земельної ділянки вартістю більше 50 МЗП, такий видаток зазначається у розділі «Видатки». Якщо правочин, вчинений суб'єктом декларування, не спричинив видатку, то такий правочин зазначається у розділі «Інші правочини». При цьому відомості про такі інші правочини зазначаються лише у разі, якщо вартість предмета правочину перевищує 50 МЗП, встановлених на 1 січня звітного року.

Як вбачається з наведеного тексту Роз'яснень обов'язок відображення у декларації відомостей про правочин виникає лише у разі, якщо вартість предмета кожного окремого правочину перевищує 50 МЗП, а не в сукупності всіх правочинів. Це також слідує з аналізу тексту пунктів 11, 27, 34 Роз'яснень.

З тексту оскаржуваного рішення вбачається, що уповноваженою особою НАЗК на підставі листа Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області від 18.05.2017 року № 31/20/1-315 було отримано інформацію про те, що позивач було вчинено:

1) продаж автомобіля Mitsubishi Outlander 2007 року випуску на суму 49 500 грн. (договір № 1/356 від 05.02.2015 року);

2) продаж автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску на суму 40 000 грн. (довідка-рахунок № ВІА995259 від 15.04.2015 року).

Зазначені обставини також підтверджуються копіями наданих до матеріалів справи копіями: листа регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 18.05.2017 р. № 31/20/1-315; заяви № 61728164 від 17.04.2015 р.; заяви № 17771 від 17.04.2015 р.; довідки - рахунку серії ВІА № 995259 від 17.04.2015 р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4; заяви № 21678 від 05.12.2015 р.; заяви № 81699049 від 05.12.2015 р.; акту технічного огляду ТЗ від 05.12.2015 р.; договору купівлі-продажу транспортного засобу № ТСЦ6341/ 356 від 05.12.2015 р.; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 (а.с. 64-73 т.1).

Таким чином, щодо кожного автомобілю було вчинено позивачем окремий правочин, який не перевищував 60 900,00 грн., а отже відомості про такі правочин не повинні були декларуватися позивачем, через що висновок про порушення п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону є неправомірним.

Отже, висновок НАЗК про те, що задекларовані відомості відрізняються від достовірних на загальну суму 505 530, 48 грн. (с. 8-9 Рішення), що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є таким, що не підтверджується матеріалами справи та спростований наявними у справі належними та допустимими, достатніми та достовірними в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ.

Щодо позовної вимоги позивача зобов'язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/, суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки чинне законодавство України не передбачає права та не містить обов'язку НАЗК розміщувати рішення про результати здійснення повної перевірки декларацій на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Посилання представника відповідача на п. 7.49. Регламенту Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого Рішенням НАЗК 12.04.2016, № 1 згідно якого рішення НАЗК (крім рішень з питань, які містять інформацію з обмеженим доступом, порядок доступу до якої регулюється спеціальними законами) в електронному вигляді протягом 2 робочих днів після завершення засідання НАЗК Департамент організаційного і кадрового забезпечення надає відділу інформаційної політики Департаменту антикорупційної політики НАЗК для їх розміщення на офіційному веб-сайті НАЗК суд вважає помилковим, позаяк означений Регламент не зареєстровано в установленому порядку в Міністерстві юстиції України.

Відповідно до частини третьої статті 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Пунктом 1 Указу Президента України від 03.10.1992 р. № 493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" (із змінами і доповненнями) (далі Указ - №493) установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 2 Указу № 493 державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Принципи, окреслені Конституцією та Указом Президента, знайшли розвиток і відображення в рішеннях Кабінету Міністрів України та наказах Міністерства юстиції України.

Згідно із п. 6 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 (із змінами і доповненнями) та відповідно до п. 2 Указу Президента України від 03.10.1992 № 493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" (із змінами і доповненнями), державну реєстрацію здійснюють:

- нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади - Мін'юст;

- нормативно-правових актів міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим та територіальних органів центральних органів виконавчої влади в Автономній Республіці Крим - Головне територіальне управління юстиції Мін'юсту в Автономній Республіці Крим;

- нормативно-правових актів обласних, Київської та Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх структурних підрозділів, територіальних органів центральних органів виконавчої влади - головні територіальні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Якщо дія нормативно-правового акта поширюється на території інших адміністративно-територіальних одиниць, він реєструється в управлінні юстиції за місцем перебування органу, що видав нормативно-правовий акт.

Відповідно до п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 року № 228 Мін'юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27.06.96 № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

А отже, посилання відповідача на нечинний документ є неправомірним, а дії що вчинені на його виконання є протиправними.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо тверджень позивача про перевищення відповідачем встановленого Законом строку перевірки понад 90 календарних днів, суд відзначає, що пунктом 1 розділу 4 Порядку № 56 передбачено, що за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації (далі - Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації).

Оскільки чинне законодавство не містить обмежень посадових осіб НАЗК щодо складання та підписання означених рішень в залежності від строків проведення перевірки, то суд не приймає зазначене твердження позивача до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність вчинених дій та прийнятого ним рішення, а відтак оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, отже позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАСУ.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) до Національного агентства з питань запобігання корупції (бульв. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103. ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму".

Зобов'язати Національне агентство з питань запобігання корупції (бульв. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103. ) видалити рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1, заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/.

Стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції (бульв. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103. ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) в сумі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.10.2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.