Справа № 815/6568/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

23 жовтня 2018 року

справа №815/6568/17

адміністративне провадження №К/9901/60166/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у складі судді Бутенка А.В. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів Стас Л.В., Крусяна А.В., Градовського Ю.М. у справі № 815/6568/17 за позовом Головного управління ДФС у Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» про стягнення заборгованості з відкритих рахунків у банках,

У С Т А Н О В И В :

14 грудня 2017 року Головне управління ДФС в Одеській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» (далі - Товариство, платник податків, відповідач у справі), в якому просило стягнути з відкритих (діючих) рахунків у банках, обслуговуючих Товариство з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» ():

- суму пені по податку на додану вартість у розмірі 26626 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять шість) гривень 77 копійок на бюджетний рахунок №0402, , до УК у Рен. р-ні/Ренійський р-н/14010100, банку отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 328011;

- суму пені по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 21015 (двадцять одна тисяча п'ятнадцять) гривень 36 копійок на бюджетний рахунок №0402, , до УК у Рен. р-ні/Ренійський р-н/14010100, банку отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 328011.

19 березня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, позов задовольнив, стягнув з відкритих (діючих) рахунків у банках, обслуговуючих Товариство суму пені по податку на додану вартість у розмірі 26626 гривень 77 копійок на бюджетний рахунок № 0402, , до УК у Рен. р-ні/Ренійський р-н/14010100, банку отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 328011; суму пені по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 21015 гривень 36 копійок на бюджетний рахунок № 0402, , до УК у Рен. р-ні/Ренійський р-н/14010100, банку отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 328011.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з встановлення факту несплати Товариством заборгованості по пені, яка залишилася непогашеною після сплати платником податків податкового боргу в березні 2017 року на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року по справі №815/4033/15.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, платником податків подана касаційна скарга, в якій Товариство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на положення підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 57.3 статті 57, пункту 59.1 статті 59, підпункту 129.1.1 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), доводить відсутність підстав у позивача для нарахування пені, вказує на не дослідження судами попередніх інстанцій факту погашення 17 березня 2017 року Товариством заборгованості у розмірі 555 747,78 грн, вже після якого податковим органом нарахована пеня. Виклавши зміст пункту 59.5 статті 59, підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статі 60 Податкового кодексу України, Товариство вважає, що станом на 17 березня 2017 року податкова вимога на суму 555 747,78 грн є відкликаною, а нової податкової вимоги матеріали справи не містять. Заявник касаційної скарги наголошує на тому, що склад податкового боргу (недоїмка, штраф, пеня) не доведений податковим органом, починаючи з моменту його виникнення , не доведено факту безперервності боргу, а надана позивачем суду копія облікової картки відповідача не є належним доказом у справі, оскільки не утримує в собі весь період існування податкового боргу, а також не надавався до суду розрахунок суми пені.

Від податкового органу відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що Товариство знаходиться на обліку, як платник податків в Ізмаїльській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (Ренійське відділення), відповідно до повідомлення про взяття на облік за основним місцем обліку платника податків від 13 жовтня 2010 року.

Товариство має загальну податкову заборгованість у сумі 47642,13 грн., з яких пеня по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (14010100) у сумі 26626,77 грн. та по податку на прибуток приватних підприємств (11021000) у сумі 21015,36 грн., яка виникла наступним чином.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року по справі №815/4033/15 задоволені вимоги Державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області про стягнення коштів за податковим боргом у розмірі 555747,78 грн., але фактична сплата відбулася в березні 2017 року.

Так, по податку на додану вартість в інтегрованій картці платника податку рахувався борг 287 628,34 грн, який було сплачено 17 березня 2017 року у сумі 452 000 грн., але за період з 14 травня 2015 року по 17 березня 2017 року на основний борг після слати нарахована пеня за підпунктом 129.1.1 Податкового кодексу України - у сумі 190998,43 грн. Нарахована пеня не стягувалася в судовому порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що борг 287 628,34 грн. складається з сум (94999,34 грн. основний платіж + 95000.00 грн. основний платіж + 47500.00 грн. штрафна санкція + 47500.00грн. штрафна санкція + 2629.00 грн.). Щодо нарахування пені на кожну суму встановлено, що на: 94999,34 грн. (основний платіж) нараховано 63152,44 пені 17 березня 2017 року, на 95000.00 грн. (основний платіж) - нараховано 63152,88 грн. пені 17 березня 2017 року, на 47500,00грн. (штрафна санкція) - нараховано 31576,44 грн. пені 17 березня 2017 року, на 47500,00 грн. (штрафна санкція) - нараховано 31576,44 грн. пені 17 березня 2017 року, на 2629,00 грн. (борг по декларації) - нараховано 1540,23 грн. пені 17 березня 2017 року.

Відтак, загальна заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у Товариства складає: 52 000.00 грн.(сплата) - 287628,34 грн.(борг) = 164 371,66 грн.(переплата); 190 998,43 грн. (пеня) -164371,66 грн. (переплата)=26 626,77 грн. (борг не сплаченої пені).

Щодо боргу з пені по податку на прибуток приватних підприємств, суди попередніх інстанцій установили, що в інтегрованій картці платника податку рахувався борг 263860,59 грн. (з яких 260 492,00 грн. непогашений борг та пеня 3368,59 грн.), який сплачено у сумі 415000,00 грн., але за період з 14 травня 2015 року по 17 березня 2017 року на основний борг після слати основного боргу, нарахована пеня на підставі підпункту 129.1.1 Податкового кодексу України у сумі 172154,77 грн.

Борг з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 260492,00 грн. складається з наступних сум 79948,44 грн. (основний платіж ) + 90250.00 грн. (основний платіж) + 43108.56 грн. (штрафна санкція) + 45125.00 грн. (штрафна санкція) + 2060.00 грн. (штрафна санкція).

Детальне нарахування пені на кожну суму виглядає наступним чином: 79948,44 грн. (основний платіж) - нараховано 53147,09 грн. пені 17 березня 2017 року, на 90250.00 грн. (основний платіж) - нараховано 59995.23 грн. пені 17 березня 2017 року, на 43108.56 грн. (штрафна санкція) - нараховано 28657.15 грн. пені 17 березня 2017 року, на 45125.00грн. ( штрафна санкція) - нараховано 29997.62 грн. пені 17 березня 2017 року, на 2060.00 грн. (штрафна санкція) - нараховано 357,68 грн. пені 17 березня 2017 року.

Таким чином, суди установили, що загальна заборгованість з пені з податку на прибуток приватних підприємств у Товариства складає: 415 000.00 грн. (сплата) - 260492,00 грн. (борг) - 3368,59 грн. (пеня )= 151 139,41 грн. (переплата), 172 154,77 грн. (пеня) -151139,41 грн. (переплата)= 21015,36 грн. (борг не сплаченої пені); загальна заборгованість пені з податку на прибуток та податку на додану вартість у Товариства складає: 26626,77 + 21015,36 = 47642,13 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить з наступного.

За положеннями підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій установили, що податковим органом сформовано та направлено податкову вимогу № 883-23 від 14 травня 2015 року, яка отримана відповідачем 15 травня 2015 року.

Згідно з пунктом 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2. статті 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункт 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

Судами попередніх інстанцій здійснений аналіз положень статті 129 Податкового кодексу України, зокрема підпункт 129.1.1 пункту 129.1 якої передбачає, що нарахування пені розпочинається, зокрема: при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки,- починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України, на суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Висновуючись на аналізі наведених норм, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що пеня, як спосіб забезпечення виконання зобов'язань платником податків, також є складовою податкового боргу, стягнення якої відбувається в межах 1095 днів.

Суд не приймає доводи Товариства щодо необхідності формування та направлення нової податкової вимоги з метою стягнення податкового боргу з пені (нарахованої за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення), оскільки пеня як спосіб забезпечення виконання відповідачем саме цього податкового зобов'язання є складовою податкового боргу, який частково погашений Товариством 17 березня 2017 року.

Встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, підтвердженими матеріалами справи, спростовуються доводи заявника касаційної скарги щодо не доведення складу податкового боргу, розрахунки пені здійснені податковим органом, зворотний бік інтегрованої картки платника податків з двох видів податків доводять правомірність нарахування контролюючим органом пені, її розмір (наявність об'єкта обчислення, термін прострочення включаючи день погашення податкового боргу, величини річної облікової ставки Нацбанку України, яка використана для розрахунку пені).

Доводи заявника касаційної скарги щодо неналежного мотивування судових рішень судів попередніх інстанцій з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, є безпідставними, оскільки хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, пункт 29).

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у справі № 815/6568/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер