Справа № 2340/3200/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року справа № 2340/3200/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

08 серпня 2018 року до суду з позовною заявою звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (18001, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до управління Держпраці у Черкаській області (18000, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 205), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме, що працівників допущено до роботи без укладання трудового договору чим порушено ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та протиправно наклав на позивача штраф у розмірі 111 690 грн. згідно постанови від 18.05.2018 № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226, оскільки між позивачем та гр. ОСОБА_2 укладена цивільно-правова угода № 1 від 10.04.2018 згідно глави 63 Цивільного кодексу України.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач у встановлений судом термін надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, мотивуючи це тим, що за наслідками інспекційного відвідування позивача, 18.05.2018 відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК 243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226, якою за неоформлення письмового трудового договору з ОСОБА_2 на позивача накладено штраф на загальну суму 111690,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

На підставі наказу від 05.04.2018 №192-Н «Про проведення інспекційного відвідування», на підставі інформації, отриманої на особистому прийомі громадян, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1

11.04.2018 у зв'язку з ненаданням позивачем документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять відомості з питань, що були предметом інспекційного відвідування, а також їх не належним чином завірених копій перевіряючими складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ЧК-243/789/ПД та вимогу про надання документів №ЧК-243/789/ПД, якою зобов'язано ФОП ОСОБА_1 надати документи, необхідні для здійснення інспекційного відвідування, строк інспекційного відвідування зупинено до 18.04.2018.

18.04.2018 за наслідками інспекційного відвідування позивача посадовими особами складено акт від 18.04.2018 №ЧК-243/789/АВ та винесено припис від 24.04.2018 №ЧК-243/789/АВ/П про усунення порушень, виявлених у ході інспекційного відвідування. Позивачем особисто отримано акт з відміткою «з запереченнями» (а.с.79).

У ході проведеного інспектування перевіряючими встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме ФОП ОСОБА_1 13.04.2018 фактично допущено до роботи в їдальні торгівельного центру, за адресою: АДРЕСА_2, з виконанням трудової функції кухаря та без укладення трудового договору ОСОБА_2, яка згідно письмового пояснення виконували функції помічника кухаря.

05.05.2018 уповноваженою особою відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧК-243/789/АВ/П/ПТ за вчинене адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення законодавства про працю, а саме порушення вимог ст. 21, ч.3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ № 413: фактично допущено до роботи фізичну особу - найманого працівника, яка займається виготовленням їжі ОСОБА_2, без укладання з нею трудового договору.

На підставі акту перевірки від 18.04.2018 №ЧК-243/789/АВ управлінням Держпраці у Черкаській області винесено оскаржувану постанову № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690,00 грн.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/6108/18 від 17.07.2018, яка набрала законної сили 31.07.2018, у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що повноваження із нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII, Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Черкаській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22.06.2017 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом. Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення встановлено, що Управління Держпраці у Черкаській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням. законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі по тексту - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (далі по тексту - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Щодо порушень встановлених під час інспекційного відвідування, суд виходить з такого.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України визначено, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства . Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату .

Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1). Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони (частина 2). Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (частина 3). До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (частина 4).

Відповідно частин 1, 2 статті 928 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З аналізу наведених норм випливає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

У акті перевірки в розділі III Опис виявлених порушень зафіксовані порушення ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме ФОП ОСОБА_1 13.04.2018 фактично допущено до роботи їдальні торгівельного центру, за адресою: АДРЕСА_2, з виконанням трудової функції кухаря та без укладення трудового договору ОСОБА_2, яка згідно письмового пояснення виконували функції помічника кухаря.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно - правову угоду №1 від 10.04.2018. Відповідно до даної угоди Замовник (ФОП ОСОБА_1.) доручає, а Виконавець (ОСОБА_2.) бере на себе зобов'язання виконувати такі роботи: проведення обробки та нарізки традиційних видів овочів та фруктів, підготовки та панірування нескладних полу фабрикатів, приготування та реалізація готових страв, миття посуду та прибирання кухні. Виконавець працює за потребою на безоплатній основі (п. 2 угоди). Термін дії угоди з дня її підписання та до моменту розірвання однією зі сторін. (п. 9 угоди).

Згідно з додатком № 001 від 10.04.2018, умови даної угоди виконуються на безоплатній основі та її строк дії закінчується 25.05.2018.

Відповідно до письмових пояснень від 11.04.2018, ОСОБА_2 перебувала у їдальні, як помічник - кухар ФОП ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин.

Як вбачається з дослідженої цивільно-правової угоди укладеної позивачем з фізичною особою, вбачається, що її предметом є зобов'язання виконувати такі роботи: проведення обробки та нарізки традиційних видів овочів та фруктів, підготовки та панірування нескладних полу фабрикатів, приготування та реалізація готових страв, миття посуду та прибирання кухні.

Таким чином з огляду на предмет укладеної угоди та поняття договору надання послуг, суд оцінює їх критично в частині можливості передати результат виконаної роботи замовникові при виконанні робіт.

Праця за цією угодою не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства (кафе) з систематичним виконанням трудових функцій.

Так, згідно цивільно-правовою угодою передбачається, що Виконавець виконує роботу самостійно та не має права залучати третіх осіб.

Також згідно дослідженої цивільно-правової угоди встановлено, що предметом є процес праці, який не передбачає будь-якого кінцевого результату.

В дослідженій цивільно-правовій угоді ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Враховуючи викладене, цивільно-правова угода укладена позивачем з фізичною особою має ознаки трудового характеру.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, у якій відповідачем також було управління Держпраці у Черкаській області.

Посилання позивача про неналежність письмових пояснень ОСОБА_2 від 11.04.2018, оскільки дане пояснення було написане під диктовку інспектора Управління Держпраці сприймаються судом критично, оскільки позивачем не надано жодних доказів написання ОСОБА_2 вказаних письмових пояснень під тиском посадових осіб Управління Держпраці у Черкаській області та звернення з цього приводу до правоохоронних органів.

Щодо посилання позивача на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/6108/18 від 17.07.2018, яка набрала законної сили 31.07.2018, в якій встановлено відсутність будь-яких порушень законодавства у галузі праці та провадження у справі закрите, суд зазначає таке.

Як вбачається із тексту рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/6108/18 від 17.07.2018 судом розглядалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КпАП України.

У своєму рішенні суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів відповідно ст. 251 КпАП України та складу адміністративного правопорушення та провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд зауважує, що підставою винесення оскаржуваного рішення у даній справі є акт інспекційного відвідування, складений за результатами інспекційного відвідування, в якому встановлені порушення.

Згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року у справі № К/800/57781/14.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставним посиланням в обґрунтування даного позову лише на наявність постанови Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/6108/18 від 17.07.2018.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів про направлення до Управління Держпраці в Черкаській області зауважень чи заперечень щодо проведеного інспекційного відвідування/невиїзного інспектування та складеного за його результатами акта.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч. 2 статті 2 КАСУ, зобов'язаний перевірити рішення суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надані суду належні докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю в розумінні зазначеної норми Закону.

З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу № ЧК-243/789/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-226 від 18.05.2018 відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування та правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко