Справа № 876/3/17-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2018 року

Київ

справа № 876/3/17-а

адміністративне провадження № А/9901/146/18, А/9901/148/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю. (судді-доповідача),

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Слободян О.М.,

представника позивача - Шуляка Ю.С.

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 на рішення Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шавеля Р.М., суддів Бруновської Н.В., Затолочного В.С. від 06 червня 2018 року у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_4 про примусове відчуження об'єкта нерухомого майна, який перебуває у приватній власності, з мотивів суспільної необхідності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- примусово відчужити з мотивів суспільної необхідності у власність територіальної громади міста Івано-Франківськ в особі Івано-Франківської міської ради квартиру 2 з коморою в підвалі, загальною площею 39,3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 за викупною ціною 381500 грн. для будівництва дороги в межах проектованої вулиці Північний Бульвар (на ділянці від вул.Бельведерська до вул.П.Мирного), передбаченої генеральним планом міста Івано-Франківська;

- зобов'язати ОСОБА_4 звільнити квартиру № 2, що знаходиться по АДРЕСА_1, протягом 30 днів з дня набрання постановою суду законної сили;

- знести (за рахунок місцевого бюджету) квартиру №2 з коморою, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка підлягає викупу з мотивів суспільної необхідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що в 2001 році сесією міської ради було затверджено коригування генерального плану м. Івано-Франківськ, яким передбачалося з'єднання Північного і Південного бульварів.

Необхідність в з'єднанні вулиць та будівництві нової транспортної розв'язки зумовлена значним навантаженням на транспортні потоки центральної частини міста Івано-Франківськ. Влаштування нової дороги в межах проектованої вулиці Північний Бульвар суттєво розвантажить транспортний потік в місті.

Проте, для завершення будівництва об'єкту - "вулиця Північний бульвар на ділянці від вул. Бельведерської до вул. П.Мирного в м. Івано-Франківську" необхідно здійснити викуп домоволодінь, які розташовані в межах червоних ліній майбутньої вулиці, зокрема домоволодіння відповідача по АДРЕСА_1.

Рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_4 про примусове відчуження об'єкта нерухомого майна, який перебуває у приватній власності, з мотивів суспільної необхідності, - відмовлено.

В апеляційній скарзі Івано-Франківська міська рада просить скасувати рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі № 876/3/17-а та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позовні вимоги є цілком вмотивованими, суспільна необхідність примусового відчуження квартири підтверджена належними та допустимими доказами, а право власності на земельну ділянку, яке хоч і було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у незаконний спосіб, а згодом видалене з цього реєстру, не може вважатись правомірно набутим правом власності або ж "законним сподіванням" чи "існуючим майном" в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у відшкодуванні судових витрат та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відшкодування витрат, пов'язаних із прибуттям до суду, найманням житла відповідача та його представника. Апеляційну скаргу також обгрунтовує тим, що судом не залучено до участі в справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в якості третіх осіб на стороні відповідача, оскільки вказані особи проживають у спірній квартирі. Вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач поніс витрати на проїзд та наймання житла, а тому, відмовивши в задоволенні позову, суд повинен був вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги апеляційної скарги Івано-Франківської міської ради підтримав, просив задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Відповідач та його представник доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача підтримали, проти задоволення скарги позивача заперечували.

Заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив, що в 2001 році сесією Івано-Франківської міської ради затверджено коригування генерального плану міста, яким передбачалося з'єднання Північного і Південного бульварів. Замовником проектної документації на будівництво, яка розроблялась у 2006 році, виступило управління капітального будівництва виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Необхідність в з'єднанні вулиць та будівництві нової транспортної розв'язки зумовлена значним навантаженням на транспортні потоки центральної частини міста Івано-Франківська; влаштування нової дороги в межах проектованої вулиці Північний Бульвар суттєво розвантажить транспортний потік в місті.

На виконання поставленого завдання з будівництва вулиці була затверджена в установленому законом порядку проектно-кошторисна документація, яка отримала позитивний експертний висновок.

На замовлення Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради філією ДП «Укрдержбудекспертиза» в Івано-Франківській обл. надано експертний звіт (№ 09-0615-13) щодо кошторисної частини проектної документації, розробленої Івано-Франківською філією «НДІ проектреконструкція». Згідно експертного звіту (станом на 2013 рік) загальна кошторисна вартість будівництва складає 10773,472 тис.грн.

В 2015 році по затвердженому об'єкту були проведені конкурсні закупівлі poбіт та отримано дозвіл ДАБІ в Івано-Франківській області на виконання будівельно-монтажних робіт, у зв'язку з чим укладено договір підряду № 12-15 від 19.05.2016 на виконання будівельних робіт між ТзОВ «Івано-ФранківськАвтоДор» та Управлінням капітального будівництва Івано-Франківського МВК, та видано Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 23.04.2015.

В 2016 році з місцевого бюджету виділені кошти та розпочато будівельні роботи.

Рішенням сесії міської ради №359-9 від 22.12.2016 «Про міський бюджет на 2017 рік» затверджено кошти в сумі 6000,0 млн.грн. на викуп земельних ділянок та інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб - під будівництво вулиці Північний бульвар.

Для завершення будівництва об'єкту - «вулиця Північний бульвар на ділянці від вул.Бельведерської до вул.П.Мирного в м.Івано-Франківську» необхідно здійснити викуп домоволодінь, які розташовані в межах червоних ліній майбутньої вулиці, зокрема домоволодіння по АДРЕСА_1.

З метою будівництва об'єкту - «вулиця Північний бульвар на ділянці від вул.Бельведерської до вул.П.Мирного в м. Івано-Франківську», керуючись Законами України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», «Про місцеве самоврядування в Україні», 22.12.2016 сесією Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення № 350-9, підпунктом 1.3 п.1 якого вирішено викупити квартиру № 2 з коморою в підвалі, площею 39,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 за викупною ціною 381500 гривень.

Без припинення права власності на вказану квартиру виконання робіт по будівництву транспортної розв'язки на вул.Бельведерська до вулиці П.Мирного є неможливим.

Згідно звіту № 115/09-16 про оцінку майна, а саме: квартири № 2, загальною площею 39,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість квартири станом на 31.08.2016 становить 381500 грн.

На підставі листа Департаменту комунальних ресурсів № 1018/34.2-02/19-в від 22.09.2016 проведено рецензування Звіту № 115/09-16 про оцінку вищевказаної квартири (рецензія №10-03-09/16Р від 23.09.2016).

На підставі звіту, складеного за результатами проведення ініційованої Івано-Франківською міською радою експертизи, було визначено викупну ціну квартири № 2 (рішення № 350-9 від 22.12.2016 пп.1.3. пункту 1) в розмірі 381500 грн.

У подальшому міською радою було скеровано відповідачу повідомлення від 26.12.2016 про викуп у нього вищевказаного об'єкту; на переговорах від 31.01.2017 щодо розгляду питань по викупу об'єктів нерухомого майна, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб консенсусу в питанні викупу між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об'єктів для суспільних потреб зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об'єктів національної безпеки і оборони; лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації; об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об'єктів природно-заповідного фонду; кладовищ.

У разі недосягнення згоди щодо умов договору купівлі-продажу (іншого правочину, що передбачає передачу права власності) протягом шести місяців з дня прийняття рішення про викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно для будівництва автомобільних доріг загального користування державного значення, мостів, естакад та об'єктів, необхідних для їх експлуатації, на умовах концесії.

Примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, допускається, як виняток, з мотивів суспільної необхідності лише в разі, якщо будівництво зазначених у частині першій цієї статті об'єктів передбачається здійснити із застосуванням оптимального варіанта з урахуванням економічних, технологічних, соціальних, екологічних та інших чинників.

Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.

У зв'язку з недосягненням згоди про викуп квартири № 2, загальною площею 39,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, Івано-Франківська міська рада звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що враховуючи приватноправовий інтерес відповідача на земельну ділянку розміром 0,0815, що розташована по АДРЕСА_1, вказує на те, що ОСОБА_4 має достатній вагомий інтерес до спірної ділянки, щоб цей інтерес кваліфікувати як володіння та користування, через що остання являє собою «майно» за змістом ст.1 Першого Протоколу до Конвенції. Суд наголосив, що відповідно до прямої вказівки закону, вимоги щодо примусового відчуження житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень повинні розглядатися одночасно із вимогами щодо відчуження земельної ділянки. Натомість, розглядуваний позов не містить вимог щодо примусового відчуження земельної ділянки, на яку відповідачем та іншим співвласником зареєстроване право власності.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками Львівського апеляційного адміністративного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.3 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» об'єктом відчуження є земельна ділянка (її частина), житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження, що на ній розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У разі, якщо власник земельної ділянки (її частини), що відчужується, є також власником житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, вимога про відчуження земельної ділянки розглядається разом з вимогою про припинення права власності на зазначені об'єкти.

У разі, якщо земельна ділянка, що викуповується, та розміщені на ній житловий будинок, інші будівлі, споруди чи багаторічні насадження перебувають у власності кількох осіб, питання про викуп вирішується з кожним власником окремо.

Таким чином, із змісту наведених положень вбачається, що примусове відчуження житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень повинно розглядатися одночасно із вимогою щодо відчуження земельної ділянки.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківської міської ради № 93-XLIX від 20.04.2010 «Про передачу громадянам у власність та надання в користування земельних ділянок» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 орієнтовною площею 0,0815 га на АДРЕСА_1.

Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.05.2017 здійснено запис про реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0815 га за ОСОБА_4, ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності; цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер НОМЕР_1.

Станом на 01.06.2017 вказаний запис вилучений з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів наголошує, що питання належності відповідачу земельної ділянки за вказаною адресою було предметом декількох судових справ у порядку адміністративного судочинства.

Так, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 809/855/17 позов ОСОБА_7 та ОСОБА_4 задоволено; зобов'язано державного реєстратора ОСОБА_8 відновити запис про право власності № 20275021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на земельну ділянку за реєстраційним № 101, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 809/855/17 - без змін.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 у справі № 809/1018/17 позов Івано-Франківської міської ради задоволено; визнано протиправними дії державного реєстратора Державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_8 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017 та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення державного реєстратора Державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017, на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (площа 0,0815 га, кадастровий номер НОМЕР_1) за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на підставі спільної сумісної власності.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2018 апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 задоволено частково; рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 скасовано та провадження у справі закрито.

Аналогічний позов Івано-Франківської міської ради, поданий 14.08.2017 в порядку цивільного судочинства, залишений без розгляду (ухвала Івано-Франківського міського суду від 21.03.2018 у справі № 344/10390/17, залишена без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської обл. від 29.05.2018).

Колегія суддів погоджується з покликанням Львівського апеляційного адміністративного суду, що факт наявності судових рішень щодо земельної ділянки, якими фактично підтверджено право позивача на спірну ділянку, визнано його приватноправовий інтерес на вказану ділянку, вказує на те, що ОСОБА_4 має достатній вагомий інтерес до спірної ділянки, щоб цей інтерес кваліфікувати як володіння та користування, через що остання являє собою «майно» за змістом ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що задоволення заявленого позову за фактичних обставин справи призведе до втручання в мирне володіння майном відповідача не відповідно до «умов, передбачених законом», тобто, спричинить свавільне позбавлення його права на майно.

Що стосується доводів позивача про відсутність правових підстав для включення земельної ділянки загальною площею 0,0815 га по АДРЕСА_1, що у м. Івано-Франківську до предмету позову, оскільки як при поданні позову до суду, так і на день прийняття Львівським апеляційним адміністративним судом рішення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості, щодо реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, що не дає жодних підстав дійти висновку про наявність у особи відповідного права, яке набуте та оформлене відповідно до закону, суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно вказано, що позивачу було достовірно відомо про триваючий процес оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки саме його рішеннями було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі ОСОБА_7, та ОСОБА_4

Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 809/855/17, якою зобов'язано державного реєстратора ОСОБА_8 відновити запис про право власності № 20275021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на земельну ділянку за реєстраційним № 101, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, позивач міг вжити заходів для доповнення чи збільшення позовних вимог із врахуванням вищевказаних обставин, однак не зробив цього.

Суд вважає безпідставним покликанням позивача в касаційній скарзі на очевидну протиправність дій державного реєстратора під час проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 та ОСОБА_7, оскільки Івано-Франківською міською радою не наданого жодного судового рішення, яке набрало законної сили, яким підтверджено вказані доводи.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про незалучення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до участі в якості третіх осіб колегія суддів зазначає, що Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» передбачено, що відчуження нерухомого майна здійснюється у власника відповідного майна. Відповідно до інформації права власності на нерухоме майно власником квартири з коморою у підвалі АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 з часткою 1/1 (а.с. 206 т. І).

Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не є співвласниками квартири, що підлягає відчуженню, а тому суд правомірно не залучив їх до участі у справі як третіх осіб.

Дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Згідно ч. 1, 3 ст. 135 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 590 від 27.04.2006 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" передбачено, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

.Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 267 КАС України позовна заява про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності подається до адміністративного суду без сплати судового збору.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради підлягає стягненню на користь відповідача витрати, пов"язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла в сумі 1903 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись статтями 310, 315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2018 року скасувати в частині визначення розміру судових витрат та постановити у вказаній частині нове судове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з прибуттям до суду та найманням житла в сумі 1903 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду

Повне рішення складено 24.10.2018