Справа № 1740/2371/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2018 року м. Рівне №1740/2371/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання дій протиправними, стягнення одноразової щорічної допомоги, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) з позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації (далі - відповідач) про:

визнання дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат протиправними.

стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 18495 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом другої групи, а тому, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на отримання щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Вказав, що відповідач письмовою відповіддю від 30.07.2018 відмовив у задоволенні заяви щодо виплати недоотриманої суми щорічної допомоги з мотивів, що зазначена допомога виплачена у розмірі 120,00 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005.

ОСОБА_1 зазначив, що 17.07.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України, яким відновив соціальні гарантії постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. У рішенні наголошено, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-ІІІ в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечать положенню частини другою статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Крім того, Конституційний Суд України ухвалюючи рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 (справа №1-11/2018 (3830/15)) зауважив, що рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Відтак, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті допомоги у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подавши до суду відзив на позовну заяву (а.с. 20-22), в якому зазначив, що щорічна разова грошова допомога на оздоровлення виплачена позивачу у 2018 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки іншого розміру такої допомоги у 2018 році не встановлено, а стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не визначає розміру такої допомоги.

При цьому, відповідач зазначив, що у нього не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу в нарахуванні щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Також відповідач вказав, що Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 не вирішувалось питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 48 Закону №796-ХІІ.

За наведених обставин, відповідач вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з урахуванням такого.

ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення Серія А №445163, виданого Рівненською облдержадміністрацією 15.01.2008 (а.с.12).

Згідно з Довідкою до Акта огляду МСЕК - №127148 від 21.12.2007, ОСОБА_1 з 10.12.2007 та до віку встановлено другу групу інвалідності (а.с.13).

Листом від 30.07.2018 №01/14/1228 Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації на звернення позивача щодо вирішення питання виплати недоотриманої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік повідомило ОСОБА_1, що компенсація та допомога, передбачені ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою №760 від 26.10.2016. Допомога на оздоровлення в сумі 120,00 грн. перерахована на рахунок позивача до відділення Приватбанку платіжним дорученням від 10.07.2018 №476, а тому підстави для перерахунку позивачу одноразової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, відсутні (а.с.7,8).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).

Частиною 4 статті 48 Закону №796-ХІІ (в редакції до 01.01.2006) було визначено, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам IІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

В подальшому, дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 №3235-IV.

Також дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було зупинено і на 2007 рік згідно із Законом України від 19.12.2006 №489-V, що згодом згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) .

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VI текст ст. 48 Закону №796-ХІІ було викладено в редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими викладено в новій редакції ст. 48 Закону №796-ХІІ стосовно того, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, - визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно зі ст. 48 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній після визнання зазначеним рішенням Конституційного Суду України неконституційними змін, внесених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VI, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам IІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII (далі Закон №76-VIII) були внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону №796-ХІІ, та вказану статтю викладено у новій редакції, згідно з якою: "одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Згідно із Прикінцевими положеннями Закону №76-VIII, в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 01.01.2015.

При цьому розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI було доповнено пунктом 26 згідно із Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII (далі Закон №79-VIII), яким установлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Вказані зміни до Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України також набрали чинності 01.01.2015 року.

Отже, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону №796-ХІІ не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інвалідам 2 групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

Таким чином нормами Законів України №76-VIII та №79-VIII, які набрали чинності 01 січня 2015 року, встановлено спеціальні правила застосування з 01.01.2015, зокрема, статті 48 Закону №796-ХІІ, відповідно до яких при здійсненні передбачених ними виплат застосовуються їх розміри, встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів та бюджету Пенсійного фонду, тобто по іншому врегульовано спірні відносини.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї" від 21.04.2016 №1339-VIII (далі Закон №1339-VIII) статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакції.

Зокрема, згідно з частинами 2, 3 статті 48 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №1339-VIII щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Зміни, внесені Законом України від 21.04.2016 №1339-VIII, набрали чинності 22.05.2016 року, із дня, наступного за днем його опублікування.

Також, Законом України "Про внесення зміни до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.2017 №2082-VIII (далі Закон №2082-VIII) статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакції.

Зокрема, згідно з частинами 2, 3 статті 48 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №2082-VIII щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Закон №2082-VIII набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, з 28 червня 2017 року.

При цьому, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам І і II групи - 120 гривень.

Рішенням Конституційного суду України від 25 січня 2012 року №3рп/2012 у справі за конституційним поданням Управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Конституційний суд вказав, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже, виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої відповідач здійснив виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, оскільки іншого розміру такої допомоги у 2018 році не встановлено, а стаття 48 Закону №796-ХІІ, починаючи з 01.01.2015 року, не визначає розміру такої допомоги.

Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо розмірів допомоги на оздоровлення у 2018 році внесено не було.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України від 12.07.2005 №562.

Щодо доводів позивача з посиланням на те, що обмеження права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення суперечить Конституції України, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначив, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 (заява № 43331/12), законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах "Аррас та інші проти Італії" (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та "Сухобоков проти Росії" (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів.

Європейський суд з прав людини вказав, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відтак, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі згідно з вимогами чинної на час виникнення спірних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не норм статті 48 Закону №796-ХІІ, що діяли до 01.01.2015, не суперечить положенням частини третьої статті 22 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, проводячи нарахування та виплату позивачу допомоги на оздоровлення, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, інваліду ІІ групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, правильно застосувавши нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, що регулює розміри виплати вказаної допомоги на оздоровлення.

Суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 (справа №1-11/2018 (3830/15) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII:

1. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;

- частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами;

- статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

2. Підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами; стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 48 Закону №796-XII в редакції змін, внесених Законом №76-VIII, Конституційним Судом України в рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 не вирішувалось.

Таким чином, станом на дату виникнення спірних правовідносин та на час вирішення справи судом, положення ст. 48 Закону №796-XII, якими визначено, що компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, відповідають Конституції України (є конституційними).

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач, при виплаті ОСОБА_1 щорічної разової допомоги на оздоровлення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач підтвердив правомірність його поведінки у спірних правовідносинах, при цьому, доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності дій суб'єкта владних повноважень.

За наведених обставин, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. Центральна, 42, с. Мутвиця, Зарічненський район, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації (вул. Грушевського, 1, смт. Зарічне, Зарічненський район, 34000, ) про визнання дії протиправними, стягнення заборгованості, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.