Справа № 822/1776/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1776/18

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 жовтня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 комісія Управління МВС України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - ОСОБА_3 комісія УМВС України в Хмельницькій області про визнання дій Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів (висновку) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 з відмовою у виплаті протиправними та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, затвердити висновок та нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_4 виходячи з 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, а також п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 12 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 4, а тому у відповідача не було підстав для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 850 та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" передбачено, що якщо працівник міліції та члени його сім'ї одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких виплат. Частиною 5 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII також передбачено, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати визначених з piзних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з чим він має право на отримання грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №4, а тому відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідача зазначено, що з моменту призначення позивача на відповідну посаду в поліції позивач втратив право на отримання одноразової грошової допомоги, як працівник міліції та одночасно за умови наявності визначених законодавством підстав може набути право на отримання одноразової грошової допомоги як працівник поліції, відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №4.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності в зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0687748 від 16 березня 2016 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду, що набрала законної сили 18 січня 2018 року, у справі 822/2599/17 позовні вимоги задоволено повністю та визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів без права на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та зобовязано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21 жовтня 2015 року.

ОСОБА_3 комісія УМВС України в Хмельницькій області сформувала висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" та направило його разом з поданими позивачем документами до МВС України для прийняття рішення.

12 квітня 2018 року директором ДФОП МВС України відмовлено в затвердженні Висновку про призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, з підстав того, що одноразова грошова допомога старшому сержанту поліції ОСОБА_2 підлягає нарахуванні і виплаті у порядку та розмірі, передбаченому Законом України "Про Національну поліцію".

Листом №15/2-1501 від 27 квітня 2018 року МВС України повернуло вказані документи ліквідаційній комісії УМВС України в Хмельницькій області та зазначено, що оскільки позивач на момент звільнення мав статус поліцейського, тобто право на отримання одноразової грошової допомоги виникло в нього саме у період дії Закону України "Про національну поліцію".

07 травня 2018 року Управління МВС України в Хмельницькій області за підписом заступника голови ліквідаційної комісії листом від 07 травня 2018 року №558/121/29 повідомила, що матеріали разом із заявою ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" було направлено для прийняття рішення до МВС України. Вищезазначені матеріали повернуті з відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами ст.23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівникові міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 5 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Згідно із ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст. 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 916 від 12 вересня 2016 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено пп. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Також, згідно із п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Підставою для підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги, прийняття рішення про призначення виплати ОГД є відповідна заява (рапорт) за формою, встановленою додатком 1 Порядку № 4, що подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського - позивача (у випадку загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського) або до підрозділів фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансових підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві.

Також, за змістом пп. "б" п. 4. ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено II групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0687748 від 16 березня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС.

Наказом ГУНП в Хмельницькій області від 12 лютого 2016 року №15 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" позивача було звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Тобто, останнє місце служби позивача була Національна поліція України.

Пунктом 15 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням положень п. 2 Порядку №850, дія такої норми поширюється на колишніх працівників міліції, яким була встановлена інвалідність саме в той час, коли був чинний Закон України "Про міліцію", а відтак на позивача вказана норма не розповсюджується, оскільки останньому було встановлено ІІ групу інвалідності вже при наявності статусу поліцейського і порядок виплати такої одноразової грошової допомоги врегульовано Порядком № 4.

Отже, оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 4, що також спростовує доводи апеляційної скарги щодо права вибору підстав для такої виплати та нарахування позивачу одноразової грошової допомоги, згідно Порядку № 850 та статті 23 Закону України "Про міліцію" .

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 127/8696/17 та в постанові від 27 березня 2018 року по справі №822/2595/17.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 850 та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Також, правомірним є висновок суду першої інстанції, що Міністерством внутрішніх справ України доведено правомірність своїх дій та рішень щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у відповідності до Порядку №850, а тому в задоволенні позовних вимог позивача правомірно відмовлено.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6