Справа № 804/3735/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Справа № 804/3735/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/3735/18 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3, у якому просить:

визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 щодо не включення відомостей про суми грошових коштів на рахунках №5303, № 5304 у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", належних ОСОБА_2, до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, протиправною;

визнати протиправними і скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 про визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій) на загальну суму 71 000,00 грн., здійснених на рахунки № 5303, № 5304, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1);

зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Михайлівський" за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунків № 5303, № 5304 (на загальну суму 71 000,00 грн.), що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 804/3735/18.

Ухвалою суду від 25.05.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №804/3735/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні. Крім того, ухвалою суду від 25.05.2018р. залучено до участі в адміністративній справі №804/3735/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/3735/18 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 зазначив, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський ОСОБА_3 допустив протиправну бездіяльність щодо не включення відомостей про суми грошових коштів на рахунках, відкритих позивачем у ПАТ «Банк «Михайлівський» до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки це суперечить вимогам Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та порушують її право на отримання гарантованої суми вкладу. Відповідач необґрунтовано та помилково вважає, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський», в той час як позивач у відповідності до діючого законодавства уклав угоду із ПАТ «Банк Михайлівський» на розміщення коштів, де надалі ОСОБА_2 20.05.2016р. розмістив свої кошти на відкриті у ПАТ Банк Михайлівський поточні рахунки №5303 та №5304 та внесено на вказані рахунки грошові кошти на загальну суму 71 000, 00 грн., однак отримати ці кошти позивач не може, у звязку з тим, відповідач дійшов висновків про нікчемність переказів коштів (транзакцій), здійснених на рахунок позивача. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, у зв'язку з чим ОСОБА_2 й звернувся до суду із даним позовом.

Позиція Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 відображена у відзиві на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. за №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 від 23.05.2016р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а, отже, починаючи з 23.05.2016р., банк здійснював свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачені заборони на проведення кредитних операцій та здійснення іншої ризикової діяльності, яке може призвести до збільшення суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Як слідує із відзиву, Комісією по перевірці правочинів, утвореною за розпорядженням Уповноваженої особи Фонду, було виявлено, що банком укладались договори, що мало наслідком штучне збільшення суми відшкодування з боку Фонду вкладникам банку, у звязку з чим Комісією зроблено висновки про нікчемність таких правочинів та безпідставне зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, які фактично належать ПАТ «Банк Михайлівський». Окрім того, укладені договори позики є двостороннім, укладеним позивачем безпосередньо з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались з таким договором за своєю природою не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не розповсюджуються на позивача.

Позиція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відображена у письмових поясненнях, де яких зазначено, що у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. При цьому, третя особа зазначає, що законодавство не покладає обов'язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників, який, в свою чергу, складається уповноваженою особою, в той час як Загальний реєстр вкладників затверджується Фондом гарантування. Фонд зауважує, що наведені перелік та реєстр є різними за суттю, змістом та призначенням документами, оскільки перелік складається уповноваженою особою Фонду, а загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Отже, перелік, який складається уповноваженою особою, ну думку третьої особи, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування. З наведеного також вбачається, що Загальний реєстр вкладників не складається та не затверджується уповноваженою особою Фонду гарантування, як і Перелік вкладників не складається та не затверджується Фондом гарантування, а, отже, виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою. Третя особа вважає, що у даному випадку кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позику з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, а відтак, такий клієнт не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку, адже правовідносини, що склалися між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» не має відношення до вкладу, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «ІРЦ») були укладені договори позики за №980-031-000153108 від 23.11.2015р., за №980-031-000154882 від 26.11.2015р., за №980-031-000166113 від 22.12.2015р., за №980-031-000181004 від 25.01.2016р.

На підставі вищезазначених договорів позивачем перераховано грошові кошти до ТОВ «ІРЦ», які, як слідує зі змісту виписок по особовим рахункам позивача за період з 19.05.2016р. по 31.10.2016р. були перераховані на відкриті ОСОБА_2 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») рахунки за №5302 та за №5301, а саме:

-за договором №980-031-000153108 від 23.11.2015р. позивачем перераховано 10 000, 00 грн., а 19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» здійснено повернення коштів позивачу у загальній сумі 10 030, 81 грн. (в т.ч.: грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Повернення коштів згідно з договором №980-031-000153108 від 23.11.2015», грошові кошти в сумі 30, 81 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Оплата процентів по договору №980-031-000153108 від 23.11.2015»);

-за договором №980-031-000154882 від 26.11.2015р. позивачем перераховано 18 000, 00 грн., а 19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» здійснено повернення коштів позивачу у загальній сумі 18 055, 48 грн. (в т.ч.: грошові кошти в сумі 18 000, 00 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Повернення коштів згідно з договором №980-031-000154882 від 26.11.2015», грошові кошти в сумі 55, 48 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Оплата процентів по договору №980-031-000154882 від 26.11.2015»);

-за договором №980-031-000166113 від 22.12.2015р. позивачем перераховано 20 000, 00 грн., а 19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» здійснено повернення коштів позивачу у загальній сумі 20 061, 67 грн. (в т.ч.: грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Повернення коштів згідно з договором №980-031-000166113 від 22.12.2015», грошові кошти в сумі 61, 67 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Оплата процентів по договору №980-031-000166113 від 22.12.2015»);

-за договором №980-031-000181004 від 25.01.2016р. позивачем перераховано 23 000, 00 грн., а 19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» здійснено повернення коштів позивачу у загальній сумі 23 070, 39 грн. (в т.ч.: грошові кошти в сумі 23 000, 00 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Повернення коштів згідно з договором №980-031-000181004 від 25.01.2016», грошові кошти в сумі 70, 39 грн. надійшли на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» за призначенням «Оплата процентів по договору №980-031-000181004 від 25.01.2016»).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.05.2016р. між позивачем (Вкладник) та ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) були укладені:

-договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» за №980-031-000242823, за умовами якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок №5303 у гривні, що відкривається Банком на ім'я Вкладника, і зобов'язується виплачувати Вкладнику суму вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах встановлених цим договором та Умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі Умовами дистанційного банківського обслуговування ПАТ «Банк Михайлівський» (початкова сума вкладу 50 000, 00 грн., строк вкладу 14 днів з дати укладення договору 20.05.2016р. по 03.06.2016р. (день закінчення строку вкладу), ставка 5 відсотків річних);

-договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» за №980-031-000242832, за умовами якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок №304 у гривні, що відкривається Банком на ім'я Вкладника, і зобов'язується виплачувати Вкладнику суму вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах встановлених цим договором та Умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі Умовами дистанційного банківського обслуговування ПАТ «Банк Михайлівський» (початкова сума вкладу 21 000, 00 грн., строк вкладу 14 днів з дати укладення договору 20.05.2016р. по 03.06.2016р. (день закінчення строку вкладу), ставка 5 відсотків річних).

20.05.2016р. між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» були укладені договори про внесення змін №1 до вищезазначених договорів банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство", у відповідності до п.1 яких пункт 2.2. ст. 2 «Умови вкладу» вищезазначених договорів банківського вкладу (депозиту) доповнено абзацом такого змісту: «В разу, якщо з моменту укладення Договору по День закінчення чергового Строку вкладу (включно) Вкладник не буде у будь-який спосіб, передбачений цим Договором, ініціювати повернення Вкладу, та відбудеться пролонгація Договору, Банк здійснить донарахування процентів за вкладом з початку чергового строку Вкладу по День закінчення чергового Строку Вкладу у розмірі конусної процентної ставки на суму Вкладу, що складає 24,81 % річних».

Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» за №980-031-000242823 від 20.05.2016р. ОСОБА_2 перерахував грошові кошти в сумі 50 000, 00 грн. зі свого поточного рахунка у ПАТ «Банк Михайлівський» (зокрема, рахунок №5302) на поточний рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» (зокрема, депозитний рахунок №5303) з призначенням платежу «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242823 від 20.05.2016», що підтверджується копією платіжного доручення №5033223 від 20.05.2016р.

Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» за №980-031-000242832 від 20.05.2016р. ОСОБА_2 перерахував грошові кошти в сумі 21 000, 00 грн. зі свого поточного рахунка у ПАТ «Банк Михайлівський» (зокрема, рахунок №5302) на поточний рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» (зокрема, депозитний рахунок №5304) з призначенням платежу «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242832 від 20.05.2016», що підтверджується копією платіжного доручення №5033241 від 20.05.2016р.

Судом також встановлено, що на підставі рішення Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» за №14/БТ від 23.05.2016р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №812 від 23.05.2016р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та рішення №991 від 13.06.2016р. «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Постановою Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» за №124-рш від 12.07.2016 р. відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23.05.2016р. до 22.07.2016р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №991 від 13.06.2016р. - строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №124-рш від 12.06.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 від 12.07.2016р., згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. по 12.07.2018р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 01.09.2016р. змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 з 05.09.2016р.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу стало відомо про те, що визначено перелік банків-агентів для отримання гарантованої суми відшкодування.

10.05.2018р. уповноважений представник позивача (адвокат ОСОБА_4) звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 із адвокатським запитом про надання інформації про включення ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договорам банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» за №980-031-000242823 від 20.05.2016р та за №980-031-000242832 від 20.05.2016р.

У відповідності до листів Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 від 25.01.2017р. «Повідомлення про нікчемність правочину», відповідач повідомив ОСОБА_2, що перекази коштів (транзакції), здійснені позивачем 20.05.2016р. в сумі 50 000, 00 грн. та в сумі 21 000, 00 грн. із призначеннями платежів «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242823 від 20.05.2016» та «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242832 від 20.05.2016» на рахунки №5303 та №5304, що належать позивачу є нікчемними.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про визнання нікчемним переказу коштів та допущену з його боку бездіяльність, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, та відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012р. (далі - Закон №4452-VI).

Згідно з положеннями статті 2 Закону №4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 26, ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 27 Закону №4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку фінансових послуг.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За змістом статті 12 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.

Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Фонд не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №4452-VI - Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням обставини, передбаченої частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI.

Повноваження уповноваженої особи Фонду визначені статтею 37 Закону №4452-VI.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI - уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку (ч. 2 та ч. 3 ст. 37 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За нормами ч. 5 ст. 27 Закону №4452-VI, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону (ч. 6 ст. 27 Закону №4452-VI).

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, складання Переліку та загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду регламентовано статтями 26,27 Закону України Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб. Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за №1548/21860 (далі - Положення №14).

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення №14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону №4452-VI, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

Так, з матеріалів справи вбачається, що не включивши позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

Разом з тим, згідно висновком ОСОБА_5 Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018р. у справі №826/1476/15, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

За правилами ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Отже, законодавчо визначене право відповідача на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, відповідно до положень Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність договору. При цьому обов'язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, є їх укладення або вчинення саме банком.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, перерахування коштів на загальну суму 71 000, 00 грн. з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр» (далі ТОВ «ІРЦ») у ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» було здійснено у зв'язку поверненням коштів та нарахованих на них відсотків переданих за договорами про позики за №980-031-000153108 від 23.11.2015р., за №980-031-000154882 від 26.11.2015р., за №980-031-000166113 від 22.12.2015р., за №980-031-000181004 від 25.01.2016р.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 24.3 ст. 24 Закону України №Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Таким чином, сторонами за договорами про позики за №980-031-000153108 від 23.11.2015р., за №980-031-000154882 від 26.11.2015р., за №980-031-000166113 від 22.12.2015р., за №980-031-000181004 від 25.01.2016р. є ОСОБА_2 та ТОВ «ІРЦ», а, отже, й особами на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків спрямованих правочинів щодо повернення коштів залучених за вказаними договорами є виключно вказані особи, в той час, як ПАТ «Банк Михайлівський» не було стороною договору, а виконувало свої зобов'язання за договорами банківського рахунку перед клієнтом, тобто виконувало виключно технічну функцію з перерахування коштів з рахунків ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача.

Таким чином, операції з перерахування коштів ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, а тому обов'язок та право щодо перевірки яких на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті покладено на/надано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому з наведеного слідує, що у відповідача були відсутні правові підстави для перевірки та визнання нікчемними відповідних правочинів.

Зі змісту відзиву на позов також слідує, що відповідач, вважаючи правомірно винесено оскаржувані рішення про визнання нікчемним переказів коштів (транзакцій) здійснених 20.05.2016р. на загальну суму 71 000, 00 грн з призначеннями платежів «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242823 від 20.05.2016» і «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242832 від 20.05.2016» на відкриті позивачем у ПАТ «Банк Михайлівський» депозитні рахунки №5303 та №5304, зазначає, що переказ коштів (транзакція) визнано нікчемним, оскільки перерахування на поточний рахунки позивача грошових коштів 20.05.2016р. було здійснено у той час, коли з 22.12.2015р. ПАТ «Банк Михайлівський» визнано проблемним банком та на нього поширювались обмеження, встановлені постановою Правління Національного банку України№917/БТ від 22.12.2015р. із внесеними постановою №295/БТ від 27.04.2016р. змінами.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на дату здійснення правочину (транзакції) відносно Банку діяла постанова №917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» затверджена Правлінням Національного банку України 22.12.2015р. (далі - Постанова № 917/БТ), у відповідності до якої, на підставі норм статей 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», статей 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» глав 3, 5, розділу І, та глави 12 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України 17.08.2012р. за № 346, встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, встановлено для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження в діяльності в тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

У відповідності до повідомлень ПАТ «Банк Михайлівський» від 25.01.2017р. позивачу роз'яснено, що відповідні перекази коштів (транзакції) здійснений позивачем 20.05.2016р. на загальну суму 71 000, 00 грн з призначенням платежу є нікчемними на підставі статей 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 37, пунктів 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наголошено на тому, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю та у разі нікчемності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Однак, слід зауважити, що відповідні перекази грошових коштів були здійснені до запровадження тимчасової адміністрації, тобто до 23.05.2016р.

При цьому, під поняттям «транзакція» розуміється інформація в електронній формі про переказ коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог статті 228 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як зазначено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06.11.2009р. - при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Окрім того, слід зазначити, що під час вирішення справи №826/1476/15 ОСОБА_5 Верховного Суду прийшла до висновку про те, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2003р., та договорами з відповідними клієнтами банку.

ОСОБА_5 Верховного Суду у справі №826/1476/15 також зазначила про те, що перелік передбачених частиною третьою ст. 38 Закону №4452-VIпідстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то стаття 38 Закону №4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Відтак, викладені в документах банку (листи відповідача від 25.01.2017р.) обставини не можуть бути підставами для висновку про нікчемність правочинів, а саме - переказів коштів (транзакцій), здійснених 20.05.2016р.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що рахунки позивача (зокрема, рахунки у ПАТ «Банк Михайлівський» №5303 та №5304) мали би бути включеними до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, тому погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в частині визнання нікчемними правочинів щодо переказів коштів (транзакцій), здійснених 20.05.2016р. на загальну суму 71 000, 00 грн з призначеннями платежів «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242823 від 20.05.2016» і «залучення коштів на депозит згідно договору 980-031-000242832 від 20.05.2016» на відкриті позивачем у ПАТ «Банк Михайлівський» депозитні рахунки №5303 та №5304, що належать ОСОБА_2

Судом встановлено, що 18.05.2016р. між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» (первісний кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №1805, згідно з яким, на користь ПАТ «Банк Михайлівський» відступлено права вимоги, належні ТОВ «ІРЦ» за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами права вимоги за якими належать первісному кредитору.

Також, між ПАТ Банк Михайлівський (новий кредитор) та ТОВ «ІРЦ» (первісний кредитор) було також укладено договір відступлення права вимоги №1 від 19.05.2016 р., згідно з яким, на користь ПАТ «Банк Михайлівський» відступлено права вимоги, належні ТОВ «ІРЦ», за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені між ТОВ «ІРЦ» та юридичними особами, що за твердженням відповідача, відбулося в порушення постанови Правління Національного банку України №917/БТ від 22,12.2015р. Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку із внесеними постановою № 295/БТ від 27.04.2016р. змінами.

У звязку з чим Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» винесено накази від 01.06.2016р. №42/1 та №42/2 Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Суд звертає увагу, що вказані договори стосуються відступлення права вимоги за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них та за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені ТОВ «ІРЦ» з юридичними особами, в той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «ІРЦ», укладено договори, які предметно відносяться до договорів позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «ІРЦ».

Таким чином, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ІРЦ» договорів відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016 р. та №1 від 19.05.2016 р. не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд зазначає, що повернення ТОВ «ІРЦ» коштів на поточні рахунки позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» було здійснено 19.05.2016 р., а тому зазначені кошти на момент прийняття рішення Правління Національного Банку України №14/БТ від 23.05.2016р. «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» перебували на поточних рахунках позивача в ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до статті 1062 Цивільного кодексу України, встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Отже, ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «ІРЦ» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ «ІРЦ», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р., згідно з пунктом 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ -документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Таким чином, ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а, отже, операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.

19.11.2016р. набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України, внесені Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг від 15.11.2016 р„ яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів Фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Законодавчі положення, передбачають додаткові гарантії вкладникам, а саме: до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. Виключення з цього правила можуть мати місце у разі, якщо банком було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених Законом.

Отже, надані позивачем кошти для ТОВ «ІРЦ» через ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, який повернуто на її поточний рахунок із відсотками згідно укладеного договору.

Суд зазначає, що у даному випадку не вбачається обмежень щодо віднесення позивача до категорії вкладників, а сум, які надійшли (повернулися) на його рахунок - до категорії вкладу, оскільки за відносинами між позивачем та ТОВ «ІРЦ» Банк у даному випадку виконував лише розрахунково-касове обслуговування рахунків.

Договір, укладений позивачем з Банком, також не має ознак нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, перелічених у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки не містить в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, як і не містить ознак штучного створення зобов'язань Фонду по відшкодуванню вкладів за рахунок Фонду.

Отже, у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором банківського рахунку, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №42/2 від 01.06.2016р. про визнання нікчемним відповідних транзакцій по зарахуванню грошових коштів на загальну суму 71 000, 00 грн. з рахунку ТОВ «ІРЦ» () у ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунки позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016р. № 295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення даних ОСОБА_2 (в т.ч. й по відкритим позивачем у ПАТ «Банк Михайлівський» депозитних рахунках) до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно п. 5 розділу ІІ Положення № 14, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Також, даним пунктом передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

Приписи статті 27 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не передбачають поняття перелік вкладників, оскільки положення наведеної статті встановлюють обов'язок Уповноваженої особи Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку по формуванню саме переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії, однак в рамках даного спору відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення та його відповідність нормам діючого законодавства України.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню.

Позивач на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його за звернення до суду із позовною заявою, у звязку з чим відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Інші підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 49000, м.Дніпро, пр. Героїв, 40/220; РНОКПП НОМЕР_1, 15.11.1956 р.н.) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 (зазначене позивачем у позовній заяві місцезнаходження: 01032, м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, 35; ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17 ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 щодо не включення відомостей про суми грошових коштів на рахунках №5303, №5304 у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", належних ОСОБА_2, до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Визнати протиправними і скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 про визнання нікчемними переказів коштів (транзакцій) на загальну суму 71 000, 00 грн., здійснених на рахунки №5303, №5304, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" ОСОБА_3 внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Михайлівський" за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунків №5303, №5304 (на загальну суму 71 000,00 грн.), що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1