Справа № 0940/1431/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" жовтня 2018 р. справа № 0940/1431/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" до Івано-Франківської обласної державної адміністрації, за участю прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування рішення, та зобов'язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
10.08.2018 Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство "Чорний ліс" звернулося до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій Івано-Франківської ОДА у відмові в затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, про визнання нечинним та скасування рішення Івано-Франківської ОДА про відмову в затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік та зобовязати Івано-Франківську ОДА затвердити ліміти на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.06.2018 Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний Ліс» звернулося до Івано-Франківської ОДА із заявою-листом про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік. До вказаної заяви позивачем додано ліміт на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів на 2018 рік, план ведення лісового господарства на 2018 рік. Проте, відповідно до листа-відповіді Івано-Франківської ОДА від 16.07.2018 року за №4785/1/1-18/01-108 позивачу відмовлено у затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, матеріали яких погоджені у встановленому Законом порядку і сформовані на підставі діючих матеріалів лісовпорядкування. Вказане відмова мотивована тим, що на адресу Івано-Франківської ОДА надійшов лист прокуратури Івано-Франківської області від 22.06.2018 року за №05-787, яким прокуратура Івано-Франківської області повідомила ОДА про розгляд Господарським судом Івано-Франківської області справи за позовом прокуратури до ПП СЛМНДПЗГ «Чорний ліс» про зобов`язання припинити дії, пов`язані з використанням природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік по СЛМНДПЗГ «Чорний ліс». Позивач вважає, що вказаний лист прокуратури є безпідставним і передчасним, оскільки на даний час Господарським судом Івано-Франківської області ще не прийнято рішення у вищевказаній справі. Вважає, що відповідач, відмовляючи у затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, фактично безпідставно зупиняє господарську спеціалізовану діяльність Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс", що може призвести до банкрутства господарства, скорочення робочих місць. В зв`язку з наведеним, вважає рішення Івано-Франківської ОДА від 16.07.2018 року за №4785/1/1-18/01-108 щодо відмови позивачу у затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік не законним та таким, що підлягає до скасування.
Ухвалою суду від 15.08.2018 дану позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків (а.с.12-14).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2).
18.09.2018 на адресу суду від першого заступника прокурора Івано-Франківської області надійшло повідомлення про вступ прокуратури Івано-Франківської області у розгляд вказаної справи (а.с.77).
Крім того, на адресу суду надійшли письмові пояснення від Прокуратури Івано-Франківської області (а.с.53-55), в яких зазначено, що відповідно до наявної інформації природоохоронних органів Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство «Чорний ліс» на території заказника здійснює крім рекреаційної, ще й лісогосподарську діяльність в якості постійного користувача лісу. Зазначили, що питання постійного користування лісами врегульовано положеннями Лісового кодексу України, положеннями статті 16 якого встановлено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. Звернули увагу суду на те, що відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №10-9-0.6-2001/0/2-18 від 29.03.2018, правовстановлюючі документи на землю Спеціалізованому лісомисливському науково-дослідному Природно-заповідному господарству «Чорний ліс» не видавались. Пояснили, що записи про право постійного користування Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства «Чорний ліс» земельною ділянкою площею 8527 га у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Зазначили, що Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство «Чорний ліс», не будучи постійним користувачем земельної ділянки площею 8527 га, на якій розташована частина загально зоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс», згідно вимог закону не є постійним користувачем лісів заказника та не може здійснювати лісогосподарську діяльність, а тому вказані обставини вказують на відсутність підстав для затвердження лімітів використання природних ресурсів на території заказника.
Ухвалою суду від 21.09.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Івано-Франківської обласної державної адміністрації про здійснення розгляду справи №0940/1431/18 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.81-82).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.59-61). Просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки на розгляді Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа №909/548/18 за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» про зобов`язання відповідача припинити дії пов`язані із спеціальним використанням природних ресурсів у межах території об`єкта природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс», передати Івано-Франківській обласній державній адміністрації природні ресурси в межах території об`єкта природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс» на площі 8527 га. Зазначив, що у зв`язку з наведеним, Івано-Франківська обласна державна адміністрація вважала за доцільне відкласти розгляд питання про затвердження лімітів використання природних ресурсів до вирішення Господарським судом Івано-Франківської області по суті справи №909/548/18. Звернув увагу суду на те, що відповідно до статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд» не передбачено строків розгляду заяв щодо затвердження лімітів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Вказав, на правомірність дій Івано-Франківської ОДА щодо необхідності додаткового опрацювання питання про затвердження лімітів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік СЛМНДПЗГ «Чорний Ліс» після завершення судового розгляду справи Господарським судом Івано-Франківської області. Крім того, вказав, що позовна вимога про зобов`язання відповідача затвердити позивачу ліміти на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік є втручання у дискреційні повноваження Івано-Франківської обласної адміністрації щодо затвердження лімітів на використання природних ресурсів. На підставі наведеного вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, встановив таке.
Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 14.03.2000 року за №278-12/2000:

- затверджено проект відведення земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства Приватному підприємству «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс»;

- вилучено із землекористування Івано-Франківського військового лісгоспу Міністерства оборони України землі лісового фонду загальною площею 8531 га;

- надано Приватному підприємству «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» у постійне користування землі лісового фонду площею 8531 га, в тому числі на території Богородчанського району 2008 га, Калуського району 3674 га, Тисменицького району 2849 га.

У пункті 7 вказаного Рішення зазначено, що «користувачу земель лісового фонду дотримуватись вимог чинного законодавства та рішення Івано-Франківської обласної ОСОБА_1 народних депутатів від 26.04.1995 «Про утворення загально-зоологічного заказника «Чорний ліс» (а.с.37).

Відповідно до Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 25.03.2000 року за №118 затверджено розрахункову лісосіку на 2004-2013 роки для Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" (а.с.39).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.11.2013 року за №483 затверджено розрахункову лісосіку на 2004-2013 роки для Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" (а.с.41).

Відповідно до Наказу державного лісового агентства лісових ресурсів України від 19.11.2013 року за №349, на підставі клопотання Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання, погодженого з постійним лісокористувачем, Івано-Франківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, Івано-Франківською обласною державною адміністрацією та Івано-Франківською обласною радою, віднесено ліси Івано-Франківської області, що знаходяться в користуванні Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" до лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення (а.с.43-44).

Відповідно до витягу з Протоколу №20 засідання XX Науково-технічної ради Галицького НПП від 22.02.2018 року, погоджено проект лімітів лісогосподарських робіт щодо додаткових заходів із поліпшення санітарного стану лісів на території загально-зоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс», що входить до складу Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" (а.с.45).

13.06.2018 Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний Ліс» звернулося до Івано-Франківської ОДА із клопотанням про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік. До вказаного клопотання позивачем додано ліміт на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік; перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів на 2018 рік; план ведення лісового господарства на 2018 рік (а.с.20).

Відповідно до листа-відповіді Івано-Франківської ОДА від 16.07.2018 року за №4785/1/1-18/01-108 позивачу повідомлено, що відповідно до статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» спеціальне використання природних ресурсів здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого обласними державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.

Повідомлено, що на адресу Івано-Франківської ОДА надійшов лист прокуратури Івано-Франківської області від 22.06.2018 року за №05-787 вих.18 щодо звернення до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" з вимогою зобов`язати Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство "Чорний ліс" у тому числі припинити дії, пов`язані зі спеціальним використанням природних ресурсів у межах загально зоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс» на площі 8527 га.

Листом роз`яснено позивачу, що обласна державна адміністрація вважає за доцільне питання затвердження ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік по Спеціалізованому мисливському науково-дослідному Природно-заповідному господарству "Чорний ліс» додатково опрацювати після завершення судового розгляду (а.с.32).

Вважаючи, що у такий спосіб Івано-Франківською обласною державною адміністрацією відмовлено Спеціалізованому лісомисливському науково-дослідному Природно-заповідному господарству "Чорний ліс" в затвердженні лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, позивач звернувся з позовом до Івано-Франківської ОДА про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, в тому числі, щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно пунктів 1,3,9 та 11 статті 31 Лісового кодексу України, обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин, встановлюють ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань а також вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Закон України «Про природно-заповідний фонд» визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів.

Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об'єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв'язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною.

Відповідно до статті 9-1 Закон України «Про природно-заповідний фонд», спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом ОСОБА_1 України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі. Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання (заявки) природокористувача, погодженого із власником або постійним користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами.

Дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів може бути анульований органом, що його видав, у разі: різкого погіршення стану навколишнього природного середовища внаслідок природокористування, ліквідації підприємства, установи або організації, яка отримала дозвіл; порушення умов природокористування та режиму території природно-заповідного фонду; втрати чи пошкодження дозволу, що не дає можливості визначити зміст дозволу.

Здійснення господарської та іншої діяльності за декларативним принципом заборонено.

Дозвіл видається після затвердження лімітів протягом місяця з моменту подання клопотання. Підставами для відмови у видачі дозволу є відсутність затвердженого в установленому порядку ліміту, порушення умов природокористування та режиму території природно-заповідного фонду.

Рішення про відмову у видачі дозволу може бути оскаржено до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або до суду.

Прийняття рішення про відмову у видачі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється у місячний строк.

Заява про оскарження рішення про відмову у видачі дозволу подається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, протягом строку, що не перевищує десять днів з дня одержання відповідного рішення. Заява розглядається у десятиденний строк. Про результати розгляду заявник повідомляється у письмовій формі.

Проведення рубок формування і оздоровлення лісів, інших видів рубок здійснюється в межах затверджених планів та на підставі рішень науково-технічних рад установ природно-заповідного фонду згідно з лімітом на використання природних ресурсів на підставі дозволів.

Таким чином, статею 9-1 Закон України «Про природно-заповідний фонд», визначено порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів. Дозвіл видається після затвердження лімітів.

Судом встановлено, що 13.06.2018 Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний Ліс» звернулося до Івано-Франківської ОДА із клопотанням за №03-78 про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік. До вказаного клопотання позивачем додано ліміт на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік; перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів на 2018 рік; план ведення лісового господарства на 2018 рік (а.с.20-26).

Івано-франківською обласною держаною адміністрацією на вказане клопотання надано відповідь від 16.07.2018 №4785/1/1-18/01-108, яким повідомлено позивача, що на адресу Івано-Франківської ОДА надійшов лист прокуратури Івано-Франківської області від 22.06.2018 року за №05-787 вих.18 щодо звернення до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" з вимогою зобов`язати Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство "Чорний ліс" у тому числі припинити дії, пов`язані зі спеціальним використанням природних ресурсів у межах загально зоологічного заказника місцевого значення «Чорний ліс» на площі 8527 га.

Листом роз`яснено позивачу, що обласна державна адміністрація вважає за доцільне питання затвердження ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік по Спеціалізованому мисливському науково-дослідному Природно-заповідному господарству "Чорний ліс» додатково опрацювати після завершення судового розгляду (а.с.32).

Обставини викладені в листі прокуратури Івано-Франківської області від 22.06.2018 року за №05-787 вих.18, послужили підставою для не прийняття ОДА рішення за клопотанням позивача, про затвердження відповідного ліміту або про вмотивовану відмову у його затвердженні.

Таким чином, за результатом розгляду клопотання позивача про затвердження ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, відповідач зобовязаний був або затвердити відповідний ліміт чи відмовити у його затвердженні.

Натомість відповідач, у листі від 16.07.2018 №4785/1/1-18/01-108 вказав на доцільність додаткового опрацювання поданого клопотання після завершення судового розгляду.

Тобто відповідач фактично не розглянув клопотання позивача, чим порушено право позивача на отримання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів, так як такий дозвіл видається після затвердження відповідних лімітів протягом місяця з моменту подання клопотання. Відсутність затвердженого в установленому порядку ліміту є однією із підстав для відмови у видачі дозволу.

Враховуючи наведене, суд вважає протиправною бездіяльність Івано-Франківської обласної державної адміністрації, щодо не розгляду по суті клопотання Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" від 13.06.2018 №03-78 про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онерїлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII,.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Разом з цим, відповідно до Рекомендації Комітету ОСОБА_1 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_1 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. … надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

З урахуванням зазначеного, вимоги Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс» про зобов`язання Івано-Франківську обласну державну адміністрацію затвердити ліміти на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік, не підлягають до задоволення, оскільки у разі задоволення зазначеної вимоги відбудеться втручання суду у виключні (дискреційні) повноваження Івано-Франківської обласної державної адміністрації, що є неприпустимим.

Суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання Івано-Франківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути клопотання Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" від 13.06.2018 року за №03-78 про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік та прийняти за наслідками його розгляду рішення про затвердження відповідного ліміту або про вмотивовану відмову у його затвердженні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог. Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 881,00 грн., що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору, згідно з платіжним дорученням №611 від 09.08.2018 року (а.с. 3).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської обласної державної адміністрації, щодо не розгляду по суті клопотання Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" від 13.06.2018 №03-78 про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік.

Зобов'язати Івано-Франківську обласну державну адміністрацію, повторно розглянути клопотання Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" від 13.06.2018 №03-78 про затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2018 рік та прийняти за наслідками його розгляду рішення про затвердження відповідного ліміту або про вмотивовану відмову у його затвердженні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної державної адміністрації () на користь Спеціалізованого лісомисливського науково-дослідного Природно-заповідного господарства "Чорний ліс" () сплачений судовий збір в розмірі 881,00 (вісімсот вісімдесят одна гривня).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне Природно-заповідне господарство "Чорний ліс", (адреса: вул. Саєвича, 5 А, м.Івано-Франківськ,76000, );

Відповідач:

Івано-Франківська обласна державна адміністрація (адреса: вул.Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ,76004, );

Прокуратура Івано-Франківської області (адреса: вул.Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76015).

Суддя /підпис/ ОСОБА_2