Справа № 461/6976/18
Суддя: Фролова Л. Д.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/6976/18&?п;
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2018 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, за участі третьої особи - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтував тим, що 02 вересня 2018 року працівником Управління патрульної поліції у Львівській області відносно нього була складена постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 8.4 (ґ) Правил дорожнього руху (ПДР) України. У постанові інспектором було зазначено, що 02 вересня 2018 року, о 12 год. 10 хв., у м. Львові на площі Галицькій, 14, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем CITROEN BERLINGO, реєстраційний номер НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», здійснив його проїзд.

Позивач зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення є неправомірною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до п. 26.3 ПДР України, на територію пішохідної зони дозволено в'їзд автомобілям, що належать громадянам, які проживають у цій зоні. ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 Вважає, що у такому випадку у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки іншого в'їзду на вулицю немає.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора патрульної поліції.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні пояснили, що позивач зареєстрований та фактично проживає в пішохідній зоні на вул. Валовій у м. Львові. Вулиця не обладнана технічними засобами контролю в'їзду - виїзду, оскільки ця вулиця не відноситься до «пішохідної зони центральної частини міста», де діє особливий режим пропуску автомобілів. Іншого в'їзду на вулицю Валову ніж з площі Галицької немає, тому для під'їзду до будинку № 4 йому необхідно проїжджати знак на перехресті біля буд. № 14.

Відповідач Департамент патрульної поліції та треті особа - Управління Патрульної поліції у Львівській області свого представника до суду не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від третьої особи - Управління патрульної поліції у Львівській області надійшов відзив на позов, в якому представник управління зазначив, що в'їзд в пішохідну зону у центр міста Львова врегульований рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 929 від 05.12.2014 року «Про затвердження Положення про порядок регламентованого в'їзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої просп. Свободи, пл. Торговою, пл. Данила Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А. Міцкевича». Зазначають, що схема дорожнього руху, яка організована органом місцевого самоврядування, є недоліки, однак такі не можуть свідчити про протиправність дій та рішень інспектора, оскільки у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та третьої особи.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року було відкрите спрощене провадження у справі з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Постановою інспектора батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Марковича М.М. серії ВР № 179398 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 8.4 (ґ) Правил дорожнього руху (ПДР) України. У тексті постанови зазначено, що 02 вересня 2018 року, о 12 год. 10 хв., у м. Львові на площі Галицькій, 14, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем CITROEN BERLINGO, реєстраційний номер НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», здійснив його проїзд.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 8.4 (ґ) Правил дорожнього руху України, вказівні знаки - це знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з п. 26.3 ПДР у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід» якими керують водії-інваліди. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копію паспорту НОМЕР_3 Тобто, згідно з п. 26.3 ПДР транспортним засобам, що належать ОСОБА_1 дозволяється в'їзд у пішохідну зону вул. Валової.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, судом були встановлені обставини, що виключають винність поведінки ОСОБА_1, а саме: факт проживання позивача в межах пішохідної зони вул. Валової у м. Львові, відсутність іншого доступного в'їзду на цю частину вулиці інакше ніж проїзд знаку 5.33 «Пішохідна зона» в районі буд. № 14.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Органом поліції не надані суду докази, які б спростовували обставини, наведені позивачем та його представником.

Крім того, суд вважає некоректним посилання у відзиві представника Управління патрульної поліції у Львівській області на норми Положення про порядок регламентованого в'їзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої просп. Свободи, пл. Торговою, пл. Данила Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А. Міцкевича, оскільки така зона обмежується в тому числі і вул. Валовою, що не входить до її складу.

З листа Галицької районної адміністрації від 01 березня 2016 року № 3106-вих48 вбачається, що вул. Валова у м. Львові не входить в пішохідну зону, визначену зазначеним Положенням, тому відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 спеціальної перепустки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення правил дорожнього руху, що регламентують порядок в'їзду на пішохідну зону.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Згідно ч. 4 ст. 288 КУпАП позивач був звільнений від сплати державного мита, тому відсутні правові підстави для розподілу витрат на оплату судового збору.

Положенням п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2018 року, позивач ОСОБА_1 та Адвокатське об'єднання «Західна правова група» домовились про надання позивачеві правової допомоги. У п. 4.1 договору зазначено, що ОСОБА_1 за представництво його інтересів в суді першої інстанції сплачує об'єднанню 4000,00 грн.

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок АО «Західна правова група» 4000,00 грн., про що свідчить надана квитанція № ПН555.

Позовна заява від 12 вересня 2018 року була підписана та подана до суду адвокатом Іваницьким Я.О., він же брав участь разом з позивачем в судовому засіданні 01 жовтня 2018 року. В судовому засіданні 22 жовтня 2018 року права позивача представляв адвокат ОСОБА_2 Обидва адвокати є членами АО «Західна правова група» та зазначені у договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції витрати позивача на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, за участі третьої особи Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції серії ВР № 179398 від 02 вересня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (79008, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлений 25 жовтня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.Д. Фролова