Справа № 759/16703/17
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/142/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кротевич Сандри Олександрівни про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 479648 від 30.10.2017 р. та визнати протиправними дії інспектора УПП в м. Києві ДПП Кротевич С.О. по складанні постанови АР № 479648 від 30.10.2017 р.

Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2018 року інспектором УПП було складено адміністративну постанову серії АР № 479648 якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, тобто порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових т/з автомобільними дорогами, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Вказує, що він дотримувався всіх вимог правил дорожнього руху. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а винесену постанову відносно нього незаконною з наступних підстав: позивачу не було повідомлено про початок розгляду справи про адмінправопорушення, в наслідок чого той не зміг скористатися правовою допомогою; складання постанови проходило з порушенням вимог закону, що підтверджується такими фактами: не відомо якою інструкцією чи методикою користувався відповідач, коли здійснював заміри вантажу; заміри виконані не за допомогою спеціально призначеного габаритно-вагового комплексу із сертифікованим обладнанням, результати такого вимірювання визначаються уповноваженимифіхівцями, тобто складається відповідний акт; заміри здійснювались не у спеціально відведеному для цього місці.

Представник відповідача Радей О.А. через канцелярію суду подав клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції, пояснюючи тим, що відповідач є посадовою особою Департаменту патрульної поліції, тому рішення у справі може безпосередньо вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки Департаменту патрульної поліції.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку..

Суд задовольняє клопотання представника відповідача та залучає до участі в справі Департамент патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Федора Ервета,3) як третю особу, яка не заявляє самостійіних вимог на стороні відповідача.

Представник відповідача та третьої особи Радей О.А. надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в яких вважає, що викладені в позові твердження Позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відтак, саме Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінила докази. Так, останньою було встановлено факт перевезення Позивачем вантажу, що перевищує встановлені законом габарити без відповідних дозвільних документів, у зв'язку з чим Інспектор мала підстави вважати, що Позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, на підставі наведеного Інспектором і було в подальшому розглянуто справу про адміністративне правопорушення. А за результатами розгляду була встановлена вина Позивача. При цьому, Позивач не оспорює викладені в Постанові обставини щодо відсутності у нього узгодження з органами Національної поліції на перевезення вантажу, що перевищує встановлені у п. 22.5 ПДР габарити.

Крім того, наведені обставини щодо відсутності у Позивача відповідного дозволу на перевезення великогабаритного вантажу підтверджуютьсятакож відеозаписом, зробленим за допомогою нагрудної камери (відеореєстратора) Інспектора (диск із відеозаписом додається). Відтак, вина Позивача є доведеною.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таким чином, Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення, а не за місцезнаходженням УПП у м. Києві ДПП.

Також зазначає, що позовна вимога про визнання протиправними дій інспектора при винесенні постанови задоволенню не підлягає, з огляду на те, що інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання, відповідно до покладених на нього повноважень розглянув справу про адміністративне правопорушення та за результатами такого розгляду було винесено оскаржувану Постанову. Враховуючи викладене, оскаржувані Постанови винесено у межах повноважень Відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Належним чином повідомлений позивач в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача та третьої особи подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до Постанови водій - ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Renault Premium 380.19», номерний знак AA1564MB, з причепом «ZREMB 25-51», 30.10.2017 о 23 год. 20 хв. за адресою: А/Д М-05, 76 км., перевозив на причепі негабаритний вантаж, який перевищує допустимі норми по ширині, чим порушив п. 22.5 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП (а.с. 7).

Суд, зважаючи на обов'язок доказування відповідачем у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, відповідно до норми ч.2 ст. 71 КАС України та зважаючи на встановлення вказаною нормою презумпції вини відповідача вважає, що презумпція вини не є абсолютною, оскільки не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе та правосудне рішення, встановивши обставини справи.

Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР.

Підставою для зупинки транспортного засобу Позивача стало порушення ним вимог п. 22.5 ПДР.

Згідно п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно ст. 9 КУпПА адміністративним правопорушеням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ № 30 від 18.01.2001 року (далі - Правила) вбачається, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5.

Відповідно до п. 32.1 ПДР, з органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Також, ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п. 4 Правил).

Пунктами 25-28 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред'являтися на вимогу уповноважених осіб.

При цьому, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорущшення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушенн, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для првильного вирішення справи.

Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, саме Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінила докази. Так, останньою було встановлено факт перевезення позивачем вантажу, що перевищує встановлені законом габарити без відповідних дозвільних документів, у зв'язку з чим Інспектор мала підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, на підставі наведеного Інспектором і було в подальшому розглянуто справу про адміністративне правопорушення. А за результатами розгляду була встановлена вина позивача.

При цьому, позивач не оспорює викладені в Постанові обставини щодо відсутності у нього узгодження з органами Національної поліції на перевезення вантажу, що перевищує встановлені у п. 22.5 ПДР габарити.

Крім того, наведені обставини щодо відсутності у позивача відповідного дозволу на перевезення великогабаритного вантажу підтверджуютьсятакож відеозаписом, зробленим за допомогою нагрудної камери (відеореєстратора) Інспектора (диск із відеозаписом додається).

Відтак, вина позивача є доведеною.

Разом з тим, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення і порядок винесення оскаржуваної Постанови.

Так, згідно ст. 222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі, передбачених ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 з приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення є помилковими з огляду на те, що після його прийняття норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги частини четвертої ст. 258 КУпАП, а саме: постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Такого висновку дійшли Верховний Суд у своїй постанові від 17.05.2018 р. у справі № 759/12872/16-а та Київський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 07.02.2018 у справі № 757/32951/17-а.

Так, згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 і 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення, а не за місцезнаходженням УПП у м. Києві ДПП.

Така позиція була застосована у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 536/583/17, від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17, від 18.04.2018 у справі № 718/891/16-а, від 25.04.2018 у справі № 750/8192/16-а та від 17.05.2018 у справі № 759/12872/16-а.

Позовна вимога про визнання протиправними дій інспектора при винесенні Постанови задоволення не підлягає, з огляду на те, що Інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання, відповідно до покладених на нього повноважень розглянув справу про адміністративне правопорушення та за результатами такого розгляду було винесено оскаржувану Постанову.

Вказана позиція щодо правомірності дій інспекторів поліції при винесенні ними постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, узгоджується також з позицією, викладеною у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №754/13572/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене, оскаржувані Постанови винесено у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.

Позивач нічим не довів відсутність у своїх діях порушень Правил дорожнього руху України та не довів, що постанову про накладення адміністративного стягнення було складено з порушенням діючих норм законодавства. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72, 77, 243, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ст.ст. 9, 132-1, 251, 252, 258, ст. 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення суд,

ВИРІШИВ:

Залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП Кротевич Сандри Олександрівни, третя особа яка не заявляє самостійіних вимог на стороні відповідача: Департамент патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Федора Ервета,3) про скасування постанови - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судовог орішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження у відповідний строк від дня вручення рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць