Справа № 810/1388/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1388/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської Л.В., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 14.01.2018 № 68/10-36-51-03-43 Головного управління ДФС у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в нього відсутній податковий борг, що, у свою чергу, виключає наявність у відповідача законних підстав для формування рішення про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 14 січня 2018 року № 68/10-36-51-03-43.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції від 24 травня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Учасники судового процесу, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Приписами частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За наведених обставин, розгляд даної справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Перевярючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2018 року ОСОБА_3 отримано від Головного управління ДФС у Київській області рішення про опис майна у податкову заставу від 14.01.2018 № 68/10-36-51-03-43.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, листом від 23.02.2018 № 3320/10/10-36-51-03-33, підставою для прийняття вказаного рішення стало встановлення контролюючим органом, що станом на 20.02.2018 згідно даних інтегрованої картки платника податків у позивача обліковується заборгованість по податкам на загальну суму 25000,00 грн.

У свою чергу, на звернення позивача від 05.03.2018 листом від 12.04.2018 Головне управління ДФС у Київській області повідомило останньому, що вказаний податковий борг виник внаслідок несплати грошового зобов'язання (по транспортному податку) по податковому повідомленню-рішенню від 26.06.2016 № 17480-17.

Разом з цим, судом встановлено, що це податкове повідомлення-рішення від 26.06.2016 № 17480-17 було оскаржено позивачем у судовому порядку та 19.10.2016 постановою Київського окружного адміністративного суду (яка набрала законної сили 19.11.2016) у справі 810/2955/16 визнано протиправним та скасовано.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що наведена обставина свідчить про те, що починаючи з 19.11.2016 у позивача було відсутнє грошове зобов'язання (по транспортному податку) по податковому повідомленню-рішенню від 26.06.2016 № 17480-17, оскільки останнє було скасоване рішенням суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, вважаючи, що підстав для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 14.01.2018 № 68/10-36-51-03-43 у відповідача не було, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача був відсутній податковий борг, а тому підстави для прийняття оскаржуваного рішення не існувало.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Отже, правовідносини, що є предметом даного спору врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 01.01.2018.

Положеннями пункуту 88.1. статті 88 Податкового кодексу України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з приписами статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу та поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про опис майна позивача стало встановлевлення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків станом на 20.02.2018 податкової заборгованості за загальну суму 25000,00 грн., яка виникла у зв'язку з несплатою грошового зобов'язання визначеного податковим-повідомленням рішенням від 26.06.2016 № 17480-17.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Разом з цим, з аналізу положень пункту 56.1 та 56.2 статті 56 Податкового кодексу України вбачається, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України він має право оскаржити це рішення в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У свою чергу, колегія суддів акцентує увагу, що під податковим боргом, згідно з приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідно до вказаних норм законодавства обов'язковою умовою для визначення платнику податків продаткового боргу та відповідно права податкової застави, а також прийняття рішення про опис майна боржника є наявність узгодженого грошового зобов'язання цього платника податків.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку, тобто відповідно до норм Податкового кодексу України не набуло статусу узгодженого податкового зобов'язання. При цьому, рішенням суду від 19.10.2016 (яке набрало законної сили 19.11.2016) податкове-повідомлення рішення від 26.06.2016 № 17480-17 було визнано протиправним та скасовано.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що у випадку, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі - податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними (підпункт 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України).

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що після набрання законної сили рішення суду яким було визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішенням від 26.06.2016 № 17480-17, останнє є відкликаним, а, отже, і грошове зобов'язання у позивача відсутнє.

Разом з цим, відсутність у платника податків несплаченого грошового зобов'язання (податкового боргу) не дає правових підстав для виникнення у контролюючого органу права податкової застави та відповідно прийняття рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки згідно з приписами підпункту 14.1.155 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач також зазначає про те, що рішення про опис майна у податкову заставу приймається контролюючим органом та направляється платнику податків, що має податковий борг.

Проте, як встановлено судом та не було спростовано апелянтом як під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, податковий борг у позивача був відсутній.

З огляду на зазначене, та з урахуванням відсутності у податкового органу правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, а саме наявності у позивача узгодженого грошового зобов'язання по транспортному податку у розмірі 25000,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про опис майна у податкову заставу від 14.01.2018 № 68/10-36-51-03-43 підлягає скасуванню, оскільки у позивача відсутній податковий борг.

Отже, на підставі викладеного колегією суддів встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з цим, на підставі наявних у справі доказів колегією суддів встановлено, що Головним управлінням ДФС у Київській області позивачу 24.07.2017 направлялась податкова вимога форми «Ф» від 28.03.2017 № 259-17, відповідно до змісту якої позивача було повідомлено, що в нього станом на 27.03.2017 наявний податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями на загальну суму 25000,00 грн.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Проте, як вже зазначалось, позивач не мав узгодженого податкового зобов'язання та податкового боргу, а отже правові підстави для направлення платнику податків вимог про сплату податкового боргу у контролюючого органу були відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини встановлені у ході судового розгляду адміністративної справи № 810/1388/18 свідчать про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень про опис майна у податкову заставу від 14.01.2018 № 68/10-36-51-03-43.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді Л.В. Губська
О.М. Кузьмишина

Повний текст постанови виготовлено 25.10.2018