Справа № 522/18665/18
Суддя: Єршова Л. С.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що 28.08.2018 року працівниками ГУДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу без документів, яка назвалась громадянкою ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка порушила правила перебування іноземців в Україні проживала без документів на право проживання на території України.

В результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що відповідач до України прибула у 2016 році з метою відпочинку. Кордон України перетинала через КПП «Аеропорт-Бориспіль» по паспорту громадянки ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії АР № 0398607 терміном дії до 06.10.2025 року. На території України відповідач знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

28.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано її покинути територію України у термін до 26.09.2018 року. У визначений термін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з території України не виїхала.

З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, про що свідчить її ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів, позивач просив прийняти рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, у якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач надала заяву, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.08.2018 року працівниками ГУДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу без документів, яка назвалась громадянкою ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка порушила правила перебування іноземців в Україні проживала без документів на право проживання на території України.

В результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що відповідач до України прибула у 2016 році з метою відпочинку. Кордон України перетинала через КПП «Аеропорт-Бориспіль» по паспорту громадянки ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії АР № 0398607 терміном дії до 06.10.2025 року. На території України відповідач знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

28.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано її покинути територію України у термін до 26.09.2018 року.

28.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було винесено протокол серії ПР МОД № 004425 про притягнення громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а також постанову серії ПН МОД № 004425 про накладення адміністративного стягнення з громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

У визначений термін громадянка ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з території України не виїхала. З заявою про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМСУ в Одеській області не зверталася, відповідного бажання не має, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

23.10.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було подано адміністративний позов до відповідача про примусове видворення.

Так, частиною 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п.14 ст.1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ч.1 ст.23 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обовязковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом пункту 2 ст. 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 ст. 263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і зясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Крім того, відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, повязаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. "f" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов'язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутністю родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, - задовольнити.

Затримати громадянку ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території Українистроком на шість місяців до 23.04.2019 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23 жовтня 2018 року.

Суддя Л.С. Єршова