Справа № 820/3350/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

23 жовтня 2018 р. Справа № 820/3350/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 18-1307 від 16 січня 2018 року, № від 14 серпня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:

03.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (подалі ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган) № від 14.08.2017 року, яким йому з підстав, встановлених п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України (подалі ПК України) визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік (податковий період) у розмірі 3.823,01 грн та податкове повідомлення-рішення відповідача № 18-1307 від 16.01.2018 року, яким йому з підстав, встановлених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди: 2015 рік у розмірі 2120,54 грн, 2016 рік 4798,20 грн.

Позивач зазначає, що не повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015-2016 роки, так як оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем винесені контролюючим органом поза межами встановленого законом строку. Крім того, він не повинен сплачувати земельний податок у податковому періоді - 2017 рік, так як земельна ділянка під належними на праві власності обєктами нерухомості не має кадастрового номеру, не значиться за даними Державного земельного кадастру.

Вважає, що сума податкового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом завищена у 10 разів.

Аргументуючи заперечення проти позову ГУ ДФС у Харківській області зазначило, що платник податків є власником двох окремих обєктив нерухомого майна загальною площею 174,1 кв. м. За вказані обєкти та земельну ділянку під ними платник повинен сплатити відповідно податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок на землю за нормами і в розмірі, встановленими ПК України та рішеннями Харківської міської ради.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 року (з урахуванням ухвали того ж суду від 19.06.2018 року, повний текст судового рішення виготовлений 06.06.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 14.08.2017 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № 18-1307 від 16.01.2018 року в частині 6.438,92 грн. В задоволенні вимог ОСОБА_1 в іншій частині судом відмовлено.

Судове рішення, крім іншого, вмотивовано:

1. Згідно з п.п. 12.3.4 ст. 12 ПК України рішення Харківської міської ради № 1793/15 від 21.01.2015 року «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року № 126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» підлягає застосуванню до правовідносин, що склались з 01.01.2016 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що визначення контролюючим органом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік у розмірі 2.120,54 грн не відповідає критерію законності, оскільки суперечить п.п. 12.3.4 ст. 12 ПК України.

За змістом додатку № 1 до рішення Харківської міської ради № 1793/15 від 21.01.2015 року типи нежитлової нерухомості поділяються на: будівлі офісні, будівлі торгівельні, гаражі, будівлі промисловості та склади, будівлі для публічних виступів, господарські (присадибні) будівлі, інші будівлі.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази для кваліфікації власності платника податків позивача ОСОБА_1 як будівлі офісні, будівлі торгівельні, гаражі, будівлі промисловості та склади, будівлі для публічних виступів, господарські (присадибні) будівлі.

Суд не знайшов аргументів для відхилення доводів платника податків про необхідність застосування до належних йому обєктів ставки податку за категорією -

«інші будівлі» у розмірі 0,2%.

За таких обставин судом скасовано оскаржуване рішення в частині перевищення, а саме: 4.318,38 грн як різниця відхилення розміру податку, розрахованого за ставкою 2% у сумі 4798,20 грн та розміру податку, розрахованого за ставкою 0,2% у сумі 479,82 грн.

2. У силу п. 281.1.1 ст. 281 ПК України від сплати податку звільняються інваліди першої та другою групи. Судом установлено, що позивач є інвалідом П групи.

Також судом зазначено, що відповідачем не доведено обовязку платника податків сплачувати земельний податок за земельну ділянку, площею 174,1 кв м, що розташована за адресою м. Харків, вул. Петра Широніна, № 5, саме як за земельну ділянку комерційного призначення.

За таких обставин судом скасоване оскаржуване податкове повідомлення рішення відповідача № від 14.08.2017 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДФС у Харківській області просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 року в частині, якою судом задоволені вимоги ОСОБА_1, та прийняти нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.

Скаржник зазначає, що відповідно до п. 2 рішення Харківської міської ради № 1793/15 від 21.01.2015 року, це рішення набирає чинності з 01.01.2015 року, тому контролюючим органом обґрунтовано позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Харкові за 2015 і 2016 роки.

Податок на землю за 2017 рік був нарахований позивачу на підставі даних площі земельної ділянки, на якій розташовані належні йому на праві власності нежитлові будівлі, - 174,1 кв м, їх нормативно грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 року № 1894/15, яким затверджено Положення про плату за землю у м. Харкові. Методику розрахунку грошової оцінки земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичним особам, затверджено рішенням 25 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 03.07.2013 року № 1209/13.

Незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, обовязок зі сплати земельного податку виник у нього з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Проведення будь-яких перевірок платника податків для нарахування земельного податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нормами ПК України не передбачено.

Переглянувши судове рішення, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього Кодексу (п. 12.5 ст. 12 ПК України).

Відповідно п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Зважаючи на відсутність доказів прийняття Харківською міською радою рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до 15.07.2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 266 ПК України з метою оподаткування означеним податком можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача обов'язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році, а тому прийняв рішення з дотриманням норм матеріального права, висновки суду відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 30 ПК України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обовязку щодо нарахування та сплати податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 ст. 30 ПК України. Згідно з п. 30.8 цієї ж статті контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг здійснюють контролюючі органи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду щодо звільнення позивача в силу приписів п.п. 281.1.1 п. 281.1 ст. 281 ПК України від сплати земельного податку, оскільки останній має статус інваліда ІІ групи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то судові витрати відповідно до статті 139 КАС України не підлягають новому розподілу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Постанова у повному обсязі складена і підписана 26 жовтня 2018 року.