Справа № 826/398/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 жовтня 2018 року м. Київ № 826/398/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши заяву позивача про зобов'язання відповідача подати повторно звіт про виконання судового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2018р. позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23.12.2015р., ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992р., постанови КМ України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015р. №988, постанови КМ України №947 від 18.11.2015р. "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268"; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04053, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015р. №900, статтями 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", на підставі виданої довідки Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 30.05.2017р. №22/6-3935 з урахуванням грошового забезпечення поліцейських; присуджено з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409,60грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень, 60 копійок) та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протягом одного місяця із дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

На виконання рішення суду 04.06.2018р. видано виконавчі листи.

23 жовтня 2018 року позивачем подано заяву про повторне витребування у відповідача звіту про виконання судового рішення від 28.02.2018р., а в разі неподання такого звіту, накласти на керівника Головного управління ПФУ в м. Києві штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглянувши подану заяву позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до частини восьмої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав виконавчі листи на примусове виконання рішення суду.

У той же час, розглянувши заяву позивача, суд вважає її необґрунтованою, оскільки як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ПФУ в м. Києві 28.09.2018р. подано до суду звіт про виконання судового рішення, відповідно до якого відповідач повідомив суд, що ним здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, що підтверджується копіями Довідок, які додані до вказаного звіту.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про повторне витребування звіту про виконання судового рішення у справі №826/398/18 та накладення штрафу на керівника Головного управління ПФУ в м. Києві.

Керуючись статтями 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повторне витребування звіту про виконання судового рішення у справі №826/398/18 та накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Амельохін