Справа № 826/6124/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року 17:04 № 826/6124/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представників позивача - Васильчук С.С., Назаренко А.В., представника відповідача - Обушевської З.В., свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № , -
На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.12.2017 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 266 250,00 грн. (в тому числі на 213 000,00 грн. за основним платежем та 53 250,00 грн. за штрафними санкціями).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, винесене на підставі акту перевірки, висновки якого в частині встановлених порушень не ґрунтуються на відповідних доказах, не підтверджуються дійсними обставинами, є суб'єктивними припущеннями перевіряючих, є протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, а дії відповідача не виходять за межі повноважень, встановлених Податковим кодексом України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року суд, за попередньою згодою сторін, протокольною ухвалою ухвалив закінчити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року представники позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 11.10.2018 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.11.2017 № 11792 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «СТРУМ КОНТАКТ», код 40386890 за період липень та серпень 2016 року.

За результатами перевірки складено Акт від 16.11.2017 № 490/26-1514-01- 05/35241463 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ», код 35241463 з питань з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «СТРУМ КОНТАКТ», код 40386890 за період липень та серпень 2016 року» (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, пп. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 213 000 грн., в т.ч. за липень 2016 року на суму 125 000 грн. та серпень 2016 року на суму 88 000 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 серпня 2016 року № про нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 678 400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 497 700,00 грн., а всього за загальну суму 3 176 100,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивачем було подано до Державної фіскальної служби України відповідну скаргу № 102/16 від 02.09.2016, у задоволенні якої відмовлено рішенням Державної фіскальної служби України від 27.10.2016 № 23189/6/99-99-11-01-01-05.

Незгода позивача із даним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року № 755 (далі - Закон № 755) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ст. 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді.

TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» як добросовісний платник податків, при укладанні угоди вживало заходів щодо встановлення згідно з даними Єдиного державного реєстру (далі - ЄДР) статусу TOB «СТРУМ КОНТАКТ» та ідентифікації його керівника - уповноваженого підписанта.

Окрім цього, Товариство з'ясувало, що TOB «СТРУМ КОНТАКТ» було належним чином зареєстрованим платником ПДВ, що було підтверджено відомостями на офіційному веб-порталі Державної фіскальної служби України.

Отже, як на момент підписання відповідних первинних документів та на час виконання операцій TOB «СТРУМ КОНТАКТ» було та досі є зареєстрованим в ЄДР, перебуває на податковому обліку та мас не анульовану реєстрацію платником ПДВ.

Відповідно, зареєстрований у ЄДР TOB «СТРУМ КОНТАКТ» під час здійснення операцій з Товариством було юридичною особою, наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю, мало спеціальну податкову правосуб'єктність та відповідно до діючого законодавства мало право на здійснення господарської діяльності на власний розсуд.

Таким чином, на момент прийняття рішення про здійснення фінансово-господарських операцій та укладення договору з TOB «СТРУМ КОНТАКТ» платником податків було вжито всіх дозволених законом заходів для перевірки його «податкової історії» та ділової репутації, внаслідок чого не було виявлено жодних підстав вважати такого контрагента недобросовісним платником податків, а тому на той час платник податків не мав розумних підстав, не міг та не був зобов'язаний відповідно до закону припускати, що через тривалий проміжок часу після вчинення відповідних господарських операцій особа, яка деякий час рахувалася засновником та директором контрагента та не мала жодного стосунку до операцій з TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ», буде заперечувати власні дії, а Товариство через це притягнуть до податкової відповідальності за наслідками правовідносин з таким контрагентом.

Крім цього, що стосується «негативної», на думку Відповідача, характеристики TOB «СТРУМ КОНТАКТ», то з цього приводу слід також зазначити, що TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» відповідно до норм чинного податкового законодавства не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням TOB «СТРУМ КОНТАКТ» податкової дисципліни, зокрема щодо декларування та сплати податкових зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а суб'єкт господарювання не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Згідно пп. 4.1.3 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Чинне законодавство України покладає відповідальність на особу, яка вчинила порушення певних норм податкового законодавства, але не містить норм, які можуть бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Позиція ж ГУ в Акті перевірки зводиться до того, що добросовісний учасник господарського обігу в момент вчинення господарської операції має перевіряти можливі наслідки своїх дій і передбачати подальше застосування до нього положень податкового законодавства щодо протидії фіктивному підприємництву.

Таким чином, по суті контролюючий орган стверджує про залежність юридичної відповідальності особи від настання в майбутньому обставини, яка на момент вчинення дії не могла та не мала передбачатися добросовісним учасником господарських відносин та жодним чином не залежала від його дій та волі (тобто знаходилась поза межами його впливу).

Таке ставлення правової оцінки дій учасників господарських відносин в залежність від подій майбутнього, на думку Товариства, не відповідає принципам правової визначеності закону, співмірності втручання та є незаконним.

Принцип співмірності (пропорційності) втручання означає, що таке втручання в мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» ("fairbalance") між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи (Рішення ССПЛ від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії»).

Також показовим у цьому питанні є рішення ССПЛ «Булвест» АД проти Болгарії». У цьому рішенні ССПЛ зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення і в рішеннях Вищого адміністративного суду України. Зокрема, ВАСУ в ухвалі від 09 грудня 2015 року у справі №2а-8164/11/1470 зазначив, що «платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань».

Слід також наголосити, що положення податкового законодавства не пов'язують право платника на податковий кредит та витрати з повнотою відображення безпосереднім контрагентом чи контрагентами по ланцюгу у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою такими контрагентами необхідних сум податків до бюджету. Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Аналогічна правова позиції викладена в ухвалі ВАСУ від 09.04.2015 у справі №2а/1570/7701/2011.

Отже, оскільки законодавство не зобов'язує і не зобов'язувало раніше платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового та іншого законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідно покладання на TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» відповідальності за будь-які дії TOB «СТРУМ КОНТАКТ» є порушенням принципу справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Щодо посилань Відповідача в Акті перевірки на не підтвердження колишнім директором та засновником TOB «СТРУМ КОНТАКТ» своєї причетності до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, то:

по-перше, доводи Акту перевірки щодо колишнього директора TOB «СТРУМ КОНТАКТ» ОСОБА_6, який заперечує свою причетність до господарської діяльності Товариства, не можуть взагалі братися до уваги, оскільки, як договір, так і інші первинні документи від імені TOB «СТРУМ КОНТАКТ» підписані директором ОСОБА_7, а не ОСОБА_6, при цьому на момент здійснення спірних операцій ОСОБА_7 одночасно була і єдиним засновником TOB «СТРУМ КОНТАКТ», що підтверджується витягом з ЄДР станом на 05.07.2016. Тобто, на час укладання та виконання договору з TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» ОСОБА_6 не був керівником TOB «СТРУМ КОНТАКТ», що вказано в Акту перевірки, відтак свідчення особи, яка не була учасником спірних господарських операцій не можуть бути підставою визнання нереальними таких господарських операцій;

по-друге, в будь-якому разі заперечення посадовими особами підприємства своєї причетності до здійснення фінансово-господарської діяльності створеної та керованої ним юридичної особи не є достатньо об'єктивною та достовірною інформацією, позаяк відповідні пояснення можуть бути надані з метою можливого уникнення для себе негативних кримінально-правових наслідків. Крім того, кримінально-процесуальне законодавство надає можливість особі відносно якої проводиться допит, відмовитися від раніше наданих свідчень або їх змінити, а тому за встановлення обставин, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції, такий протокол допиту не є належним доказом. Відповідна позиція підтримана Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 15.03.2016 у справі №804/20579/14;

по-третє, в Акті перевірки не наведено жодних доказів наявності рішень суду, якими б було визнано, що фактично господарські операції між сторонами не відбулися. Крім того, висновки Акту перевірки фактично базуються на податковій інформації про TOB «СТРУМ КОНТАКТ», а не висновках перевірки цього платника податків, проведеної у порядку, визначеному ПК України.

Крім цього, в Акті перевірки зазначено, що аналіз можливостей виконання поставок свідчить про відсутність у TOB «СТРУМ КОНТАКТ» трудових ресурсів, основних засобів виходячи з того, що підприємством не подавались декларація з податку на прибуток, фінансова звітність.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" та ТОВ "СТРУМ КОНТАКТ", мету придбання послуг, обставини використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків, усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт тощо та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, Так, між TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» (Замовник) та TOB «СТРУМ КОНТАКТ» (Виконавець) було укладено договір №1407 від 14.07.2016 про надання послуг з організації ремонтно-оздоблювальних робіт (далі - Договір), за умовами якого Виконавець зобов'язався здійснити організацію та виконання ремонтно-оздоблювальних робіт на фасадах та у місцях загального користування будівель, вбудовано-прибудованих приміщень та паркінгу, що знаходяться у торгово-громадському центрі житлового комплексу із вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом «ParkAvenue», розташованого на проспекті 40-річчя Жовтня, буд. №№ 58-а, 62, 60.1,60.2, 60.3, 60.4, 60.5.

Зміст робіт в липні та серпні 2016 року полягав у перевірці стану клеймерів, цілісності фасадної плитки, коригуванні положення плитки на фасаді і фіксації плитки клейовим композитом в п'яти будинках житлового комплексу Житлового комплексу «ParkAvenue», розташованого на проспекті 40-річчя Жовтня, - буд. №№60.1,60.2, 60.3, 60.4, 60.5.

На виконання п. 1.3 Договору Сторони додатковою угодою № 1 від 14.07.2016 до Договору узгодили кошторис на заплановані роботи, а також плановий графік виконання робіт.

Окрім цього, на виконання п.2.1.1 та п.2.4.3 Договору Товариством було передано TOB «СТРУМ КОНТАКТ» перепустки (магнітні ключі) для проходу на територію Житлового комплексу «ParkAvenue», що підтверджується актами приймання-передачі перепусток від 14.07.2016 та від 22.08.2016.

З метою заносу устаткування для проведення робіт директор TOB «СТРУМ КОНТАКТ» звернулася з відповідним листом до Товариства, який містить відмітку про дозвіл пропуску та відмітку про виніс обладнання з території житлового комплексу.

Виконання Договору підтверджується актами здачі-прийняття робіт:

- від 25.07.2016 №1504 на суму 270 000 грн.;

- від 27.07.2016 №1505 на суму 240 000 грн.;

- від 28.07.2016 №1506 на суму 240 000 грн.;

- від 19.08.2016 №1653 на суму 276 000 грн.;

- від 22.08.2016 №1654 на суму 252 000 грн.

На виконання п.4.3, 4.4. Договору, підписанню актів-приймання передачі робіт передувало звітування TOB «СТРУМ КОНТАКТ» про виконані роботи. Роботи проводились в п'яти будинках Житлового комплексу «ParkAvenue», що підтверджується звітами про виконану роботу, складеними Виконавцем та прийнятими TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ»:

- від 23.07.2016 №1 (виконання робіт в будинку №60.1);

- від 25.07.2016 №2 (виконання робіт в будинку №60.4);

- від 26.07.2016 №3 (виконання робіт в будинку №60.5);

- від 15.08.2016 №4 (виконання робіт в будинку №60.2);

- від 22.08.2016 №5 (виконання робіт в будинку №60.3).

Для здійснення оплати за виконані роботи та на виконання п.4.3 Договору TOB «СТРУМ КОНТАКТ» виставлялись Товариству рахунки-фактури від 25.07.2016 №1504, від 27.07.2016 №1505, від 28.07.2016 №1506, від 19.08.2016 №1653, від 22.08.2016 №1654. TOB «СТРУМ КОНТАКТ» також зареєстровано на адресу TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» податкові накладні, перелік яких наведено в Акті перевірки.

Оплата за виконані роботи була проведена Товариством в повному обсязі, що не заперечується в Акті перевірки та підтверджується платіжними дорученнями № 2518 від 27.07.2016, № 2614 від 31.08.2016. "

Наведені операції повністю відображені в бухгалтерському обліку Товариства, що також не заперечується контролюючим органом та підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631.

Отже, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем суду надано докази фактичного здійснення господарських операцій з TOB «СТРУМ КОНТАКТ», складення за їх результатами первинних бухгалтерських документів, які відображають реальність операцій, а також фактичного спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

У своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

Зважаючи на викладене суд ще раз зауважує, що у ході судового розгляду справи позивач надав суду докази на підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій та правомірне формування позивачем показників податкової звітності.

Також слід зазначити, що замовлення робіт у TOB «СТРУМ КОНТАКТ» повністю відповідає господарській діяльності позивача та обумовлено необхідністю дотриматися вимог законодавства в житлово-комунальній сфері.

TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» є організацію, яка, зокрема, надає послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкової території тощо, наведене підтверджується статутом Товариства. Одним із об'єктів утримання є торгово-громадський центр житлового комплексу із вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом «ParkAvenue», розташований на проспекті 40-річчя Жовтня, буд. №№ 58-а, 62, 60.1, 60.2, 60.3, 60.4, 60.5, з мешканцями якого Товариством укладено договори на надання послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкової території.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать до житлово-комунальних послуг.

Згідно зі п. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством;

Відповідно до пп. 2.2.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 виявлені під час оглядів дефекти, деформації конструкцій або обладнання будинків, що можуть призвести до зниження несучої спроможності й стійкості конструкцій або будинків, обвалів чи порушення нормальної роботи обладнання, усуваються виконавцем послуг із залученням, у разі необхідності, спеціалізованої організації. При цьому, виконавець послуг повинен уживати термінових заходів для забезпечення безпеки людей, попередження подальшого розвитку деформацій.

Так, відповідно до рапорту старшого зміни Житлового комплексу «ParkAvenue» генеральному директору Давіду Маору (Додаток 40) вночі 5 липня 2016 року з торця фасаду 24-го поверху будинку Житлового комплексу «Park Avenue» через шквальний вітер зірвалася облицювальна фасадна плитка і впала на зелену зону, при цьому плитка була зрушена на всіх фасадах, постраждалих немає, однак пошкодження вимагало вжиття заходів щодо перевірки стану фасадної плитки та усунення пошкоджень.

У зв'язку з цим, з метою недопущення шкоди життю та здоров'ю людей, дотримання вимог законодавства в житлово-комунальній сфері, керівництвом TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» було прийнято рішення залучити субпідрядну організацію для перевірки стану клеймерів, цілісності фасадної плитки, коригуванні положення плитки на фасаді і фіксації плитки клейовим композитом.

Те, що плитка, згідно рапорту відпала саме з будинку АДРЕСА_1 Житлового комплексу «ParkAvenue» не свідчить, що інші будинки не потребували фасадних робіт. За логікою ГУ у податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Абзацем 2 п. 4 Розділу 3 Порядку № 727, передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Аналіз Акту перевірки в частині оскаржуваних порушень свідчить про його невідповідність вимогам, встановленим у Порядку № 727, адже в ньому не наведено жодного належного та допустимого доказу фактів порушення TOB «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» податкового законодавства.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Окрім того, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Також, в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_5, яка працює на посаді менеджера житлово-комунального господарства ТОВ "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" та ОСОБА_4, який проживав у будинку Житлового комплексу «ParkAvenue» у період з 2012 року по 2017 рік.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно фасадні роботи будинку АДРЕСА_1 Житлового комплексу «ParkAvenue» проводились, свідок надавала доступ робітникам, які здійснювали вищезазначені роботи до об'єкту та до приміщень де зберігався інвентар.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що також бачив, як здійснювались фасадні роботи будинку Житлового комплексу «ParkAvenue», де він на той час проживав.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Суд зауважує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.

Відсутність у розпорядженні відповідача документів суб'єкта господарювання або необізнаність відповідача про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб'єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб'єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 (06.05.2011) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічні висновки відображені і у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18.01.2018 № К/9901/2964/18, № 2а-44807/09/1670.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Викладений висновок підтверджено у рішенні у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява № 6689/03), у п. 23 якого зазначено, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б».

З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 р. №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення № від 04.09.2017 протиправним та його скасування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" (04070, м. Київ, вул. Сковороди, буд. 1, літ. "Г", ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.12.2017 № .

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" (04070, м. Київ, вул. Сковороди, буд. 1, літ. "Г", ) судові витрати у розмірі 3 993,75 грн. (три тисячі дев'ятсот дев'яносто три гривні 75 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 жовтня 2018 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа