Справа № 591/4189/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Кривцова Г.В.

23 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/4189/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми (м. Суми) від 26.09.2018 по справі № 591/4189/18

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Лущик Ксенії Сергіївни

про визнання протиправною та скасування постанови серії НК №772548 від 08 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

20.07.2018 ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Лущик Ксенії Сергіївни (далі по тексту - поліцейський УПП в Сумській області Лущик К.С., відповідач) в якому просив суд визнати незаконними дії поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Суми Лущик К.С. при накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП, визнати протиправною та скасувати постанову серії НК № 772548 від 08.07.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.09.2018 по справі № 591/4189/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Лущик Ксенії Сергіївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.09.2018 по справі № 591/4189/18, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано факт, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи у відповідності до чинного законодавства України, а саме не був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Посилаючись на відеозапис наданий відповідачем, стверджує, що з нього чітко вбачається, як інспектор лише натиснув кнопку зовнішнього відкривання дверей та двері не відкрилися, на підставі чого і було зроблено висновок про її несправність та порушення вимог "г" п. 31.4.7 ПДР України.

Пояснив, що відповідно до будови автомобіля ГАЗ «Рута 25», аварійний пристрій відкривання дверей працює таким чином, що необхідно натиснути кнопку та штовхнути двері, оскільки кнопка керує пневматичним механізмом, який відключає або подає живлення на запірний механізм (в залежності від року випуску автомобіля), а не автоматично відкриває двері.

Також позивач зазначив, що він не є належним суб'єктом вчинення правопорушення, оскільки в його діях відсутня ознака адміністративного правопорушення - вина у формі умислу чи необережності. Крім того вважає, що позивач є водієм у ФОП ОСОБА_3 у відповаідності до 4.1,4.2 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» на нього не повинно бути покладено обов'язок перевіряти технічний стан транспортних засобів.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в Сумській області інспектором поліції Лущик К.С. від 08 липня 2018 року серії НК № 772548, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 2 ст. 121 КУпАП, а саме, за те, що позивач здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом ВАЗ "Рута 25", з НОМЕР_1, з непрацюючим аварійним пристроєм відчинення дверей, чим порушив п.п. 31.4.7 ПДР України (а.с.10).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її оскарження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надані належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП (надання послуг з перевезення пасажирів з непрацюючим пристроєм для приведення в дію аварійного виходу), а тому відсутні підстави для скасування постанови від 08 липня 2018 року серії НК № 772548.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлено Правила дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху).

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами п. 31.1. Правил дорожнього руху передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Положеннями п. 31.4. Правил дорожнього руху встановлено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.7. Інші елементи конструкції:

г) не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що водій здійснював перевезення пасажирів на визначеному маршруті транспортним засобом, в якому не працював пристрій для приведення у дію аварійного виходу, відповідно до вимог чинного законодавства, чим порушив пп. "г" п. 31.4.7. Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 72 КАС України в редакції від 03.10.2017 року, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи, колегія суду вважає підтвердженим факт порушення позивачем пп."г" п. 31.4.7 Правил дорожнього руху (в транспортному засобі не працював аврійний пристрій для вікривання дверей) з огляду на таке.

Так, з оглянутого відеозапису встановлено, що інспектор патрульної поліції проводила огляд транспортного засобу ВАЗ «Рута 25» з НОМЕР_1, водієм якого під час скоєння правопорушення був позивач, щодо наявності в працюючому стані пристрою для приведення у дію аварійного виходу. Натиснувши на кнопку (розташовану поблизу дверей), що приводить у дію пристрій, інспектор встановила, що пристрій не спрацює.

В матеріалах справах наявний відеозапис на якому зафіксовано правопорушення, а також сертифікат дослідження відео реєстратора персональної мобільної моделі, яким було зафіксовано правопорушення (а.с.35-36).

Колегія суддів відхиляє твердження позивача про те, що потрібно було тримаючи кнопку, штовхати двері, оскільки це і є свідченням несправності аварійного виходу. Також з доданих матеріалів відеозапису не вбачається, що поруч із кнопкою наявна позначка з інструкцією, яка б роз'яснювала, що для відкривання аварійного виходу необхідно після натискання кнопки вручну штовхати двері, що створює загрозу для безпеки пасажирів уразі виникнення небезпечної ситуації.

Згідно з ч. 2 ст. 121 КУпАП суб'єктом правопорушення в цій статті є водій транспортного засобу, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а тому посилання позивача на те, що він не є суб'єктом даного правопорушення, суперечить вимогам вищенаведеної закону.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідачем незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення та не складено протокол про адміністративне правопорушення, колегія суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі правил дорожнього руху, у тому числі за ч.2 ст.121 КУпАП.

Статтею 258 КупАП визначаються перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, наведеною нормою чітко визначено випадки, коли протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція №1395) .

Відповідно до Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких слідує, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Пунктом 4 Інструкції №1395 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, постанова виноситься на місці вчинення правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.2 ст.121 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, на яке посилається і суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.ст. 121, 122, 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суду приходить до висновку, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених ч.2 ст. 121 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що у відповідності до абзацу 2 ст. 258 КУпАП та п. 4 Інструкції №1395 виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення правомірні і відповідають нормам діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз'яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження порядок та строки сплати адміністративного штрафу. Відповідно до відеозапису позивач не заявляв жодних клопотань, але надав усні пояснення. Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи.

Стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. накладено на позивача в межах санкції ч. 2 ст. 121 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, правомірно виніс постанову та наклав на позивача адміністративне стягнення, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість адміністративного позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241 ,ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.09.2018 по справі № 591/4189/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич