Справа № 816/971/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: С.С. Сич

Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

17 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/971/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Сич С.С.) від 18.07.2018 р. (повний текст ухвали виготовлений 23.07.2018 р.) по справі № 816/971/18

за позовом ОСОБА_2

до Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн.; стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 2169,58 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 р. по справі № 816/971/18 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в частині позовної вимоги про стягнення з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність судового рішення, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 р. у справі №816/1596/16 (а.с. 23-25), яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 р. (а.с. 27-28), адміністративний позов ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області про стягнення заробітної плати - задоволено частково. Зобов'язано Ліквідаційну комісію УДАІ УМВС в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку за 2008 рік тривалістю 37 днів. Стягнуто з Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.11.2008 р. по 04.12.2008 р. в розмірі 426,78 грн. з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного вище судового рішення Ліквідаційною комісією Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перераховано на рахунок ОСОБА_2 кошти, які надійшли на рахунок позивача 29.09.2017 р. (а.с. 14, 43, 133).

У зв'язку з цим, 26.03.2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, у якому, серед іншого, просить стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн., посилаючись на те, що відповідачем здійснено остаточний розрахунок з позивачем 04.12.2017, зокрема, виплачено заборгованість у розмірі 3057,11 грн., у зв'язку з чим вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки розрахунку з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. на підставі ст. 117 КЗпП України.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції дійшов до висновку, що судом виявлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявив про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання судового рішення у справі № 816/1596/16 Ліквідаційною комісією Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перераховано на рахунок позивача кошти, які надійшли на рахунок позивача 29.09.2017 р., що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.11.2017 р. № 5САS5РJКТ3DNG77J та випискою по рахунках від 29.09.2017 р. (а.с. 43, 133), що свідчить про те, що саме з цього дня позивач знав або повинен був знати про проведення з ним розрахунку.

В той же час, до суду першої інстанції із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн. позивач звернувся 26.03.2018 р.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі зазначив, що 27.12.2017 р. позивач отримав листа № 11/8-274 від 04.12.2017 р., в якому відповідач повідомив, що ним перераховано на банківську картку кошти, на підставі рішення у справі № 816/1596/16. В той же час, апелянт зазначив, що банківською карткою він користується тільки для сплати комунальних платежів один раз на місяць та ним не контролюється рух коштів на цій картці, а тому вважає, що порушення своїх прав він дізнався лише 27.12.2017 р., а тому строк на звернення до суду ним не пропущений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем, зокрема, заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн.

Приписами ст. 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга).

Положеннями ст. 117 цього Кодексу встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 237-1 - відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

В свою чергу, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу» зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237 1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З аналізу наведених вище приписів КАС України, КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012, що при вирішенні спірних правовідносин слід застосовувати тримісячний строк звернення до суду. При цьому, початок перебігу цього строку пов'язується не лише з фактом коли, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а також з тією обставиною, коли ця особа повинна була дізнатися про їх порушення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та фактично позивачем не заперечувалося, що на виконання судового рішення у справі № 816/1596/16 Ліквідаційною комісією Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перераховано на рахунок позивача кошти, які надійшли на рахунок позивача 29.09.2017 р., що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.11.2017 р. № 5САS5РJКТ3DNG77J та випискою по рахунках від 29.09.2017 р. (а.с. 43, 133), що свідчить про те, що саме з цього дня позивач знав або повинен був дізнатися про проведення з ним розрахунку. Посилання апелянта на те, що він не контролює рух коштів на власній картці і користується нею лише один раз на місяць не спростовують факту того, що жодних об'єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали заявнику дізнатися про порушення його прав саме 29.09.2017 р. не існувало та позивачем не зазначено.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем не заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, та не наведено обставин пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05.12.2008 р. по 04.12.2017 р. у сумі 234314,69 грн. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 р. по справі № 816/971/18 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 р. по справі № 816/971/18 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 р. по справі № 816/971/18 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко

Повний текст постанови складений 23.10.2018 року.