Справа № 803/185/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1062/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродторг» до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_4 треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов про накладення арешту та зобовязання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_6,

час ухвалення рішення 11:53:29,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 02 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2018 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродторг» (надалі - СГ ТзОВ «Агропродторг») звернулося в суд з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_4, в якому, з врахуванням заяви по уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати постанови про арешт майна боржника ВП №55398691 від 22.12.2017 року та від 23.01.2018 року та зобовязати відповідача звільнити з-під арешту нерухоме майно юридичної особи СГ ТзОВ «Агропродторг».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що арешт на нерухоме майно позивача накладено протиправно, оскільки ОСОБА_5 не є учасником СГ ТзОВ «Агропродторг» та не володіє жодним визначеним нерухомим майном у товаристві. Вважає оскаржувані постанови про арешт майна позивача протиправними та такими, що порушують право власності позивача та можливість вільного володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_4 про арешт майна боржника від 22.12.2017 року ВП №55398691. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_4 про арешт майна боржника від 23.01.2018 року ВП №55398691. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вклад ОСОБА_5 у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг», є власністю не ОСОБА_5, а власністю юридичної особи СГ ТзОВ «Агропродторг», а тому, приватний виконавець ОСОБА_2 при виконанні виконавчого напису нотаріуса №1816, де боржником виступає ОСОБА_5 не мав законних підстав накладати арешт на майно, яке є власністю СГ ТзОВ «Агропродторг» без розприділення часток засновників. Крім того, стосовно постанови про накладення арешту від 22.12.2017 року суду зазначив, що така була прийнята передчасно, оскільки у приватного виконавця була відсутня інформація щодо недостатності у боржника ОСОБА_5 іншого майна для задоволення вимог кредитора. Щодо вимоги про зобовязання звільнити з-під арешту нерухоме майно юридичної особи СГ ТзОВ «Агропродторг» суд зазначив, що така 6не підлягає задоволенню, оскільки зняття арешту, накладеного на майно боржника під час виконання рішення виконавчого напису нотаріуса, у незавершеному виконавчому провадженні, є діями, які в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» належать безпосередньо до повноважень приватного виконавця.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що з врахуванням норм статті 149 Цивільного кодексу України, приватним виконавцем для забезпечення реального виконання стягнення приватним виконавцем 22.12.2017 року було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме на частку у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг». Таку постанову вважає законною, оскільки виконавцем було виявлено, що боржник є учасником СГ ТОВ «Агропродторг» із часткою 35% статутного капіталу, а відтак відповідачем законно накладено арешт на цю частку для унеможливлення її відчуження і відповідно для забезпечення реального виконання стягнення. Вважає, що даний арешт в жодному разі не перешкоджає господарській діяльності товариства, а лише є гарантією того, що виконавче провадження буде виконане. Звертає увагу, що для того, аби виділити частку в товаристві та провести її оцінку і відповідно реалізацію необхідно певний час, а відтак для гарантії того, що боржник або товариство не чинить дій щодо реалізації майна третім особам та для забезпечення прав стягувача був накладений арешт згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що постанова про накладення арешту від 22.12.2017 року була прийнята відповідачем передчасно, а постанова від 23.01.2018 року є протиправною.

Також, третьою особою ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу аналогічний відзову на паеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, представник третьої особи ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач та третя особа ОСОБА_5 явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи ОСОБА_2, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.12.2017 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис, реєстровий №1816, яким пропонується стягнути з боржника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого 06.12.2017 року, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7, реєстровий №1793, грошові кошти в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) гривень, строк повернення яких настав 09.12.2017 року.

15.12.2017 року приватним виконавцем ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження №55398691 по примусовому виконанню виконавчого напису від 12.12.2017 року №1816 вчиненого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, втрат виконавчого провадження, штрафів 556 000 грн. (пятсот пятдесят шість тисяч гривень).

22.12.2017 року приватним виконавцем ОСОБА_4 було винесено постанову у ВП №55398691 про арешт майна боржника, за якою накладено арешт на частку у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг», що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, втрат виконавчого провадження, штрафів 556 000 грн (пятсот пятдесят шість тисяч гривень).

Також 23.01.2018 року приватним виконавцем було винесено постанову у ВП №55398691 про арешт майна боржника, за якою накладено арешт на частку засновника ОСОБА_5 у статутному капіталі (майні) СГ ТзОВ «Агропродторг», що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, втрат виконавчого провадження, штрафів 556 000 грн. (пятсот пятдесят шість тисяч гривень).

В подальшому, 23.01.2018 року, приватний виконавець ОСОБА_4 виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №39316921 від 23.01.2018 року, яким визначив провести державну реєстрацію обтяження, арешт нерухомого майна на частку засновника ОСОБА_5 у статутному капіталі (майні) СГ ТзОВ «Агропродторг».

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов про арешт майна СГ ТзОВ «Агропродторг». При цьому дійшов висновків про безпідставність позовних вимог в частині зобовязання відповідача зняти арешт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна СГ ТзОВ «Агропродторг» ВП №55398691 від 22.12.2017 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З матеріалів справи слідує, що приватним виконавцем, на виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, 22.12.2017 року було надіслано запити до органів та установ, що здійснюють державну реєстрацію рухомого та нерухомого майна.

22.12.2017 року приватним виконавцем ОСОБА_4 було винесено постанову у ВП №55398691 про арешт майна боржника, за якою накладено арешт на частку у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг», що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, втрат виконавчого провадження, штрафів 556 000 грн (пятсот пятдесят шість тисяч гривень).

Із зазначеного вище слідує, що 22.12.2017 року, при накладенні арешту на частку у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг», у приватного виконавця була відсутня інформація щодо недостатності у боржника іншого майна для задоволення вимог кредитора, оскільки тільки цього ж дня приватним виконавцем було надіслано запити було надіслано запити до органів та установ на виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, 22.12.2017 року було надіслано запити до органів та установ.

Таким чином колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії приватного виконавця по накладенню арешту на майно СГ ТзОВ «Агропродторг» 22.12.2017 року є передчасними, а відтак протиправними, а тому постанову про арешт майна СГ ТзОВ «Агропродторг» ВП №55398691 від 22.12.2017 року слід скасувати.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна СГ ТзОВ «Агропродторг» ВП №55398691 від 23.01.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до відповідей на запити від 22.12.2017 року та інформації з державних реєстрів, що отримані приватним виконавцем ОСОБА_4, було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

23.01.2018 року приватним виконавцем ОСОБА_4 було винесено постанову у ВП № 55398691 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на частку засновника ОСОБА_5 у статутному капіталі (майні) СГ ТзОВ «Агропродторг», що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, втрат виконавчого провадження, штрафів.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови про арешт від 23.01.2018 року, така була прийнята на підставі статей 10, 56 Закону України «Про виконавче провадження», частини 1 статті 167 Господарського кодексу України, частини 1 статті 149 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що норми вищезазначений статей не могли бути підставою для прийняття оскаржуваної постанови про арешт від 23.01.2018 року з огляду на наступне.

Так, статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ЦК України та ч. 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється установчими документами (статутом).

У ч. 3 ст. 80 ГК України встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном.

Господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески. Сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства (ч. 1 ст. 85, ч. 1 ст. 87 ГК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства.

Згідно зі статтею 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.

Отже, за змістом зазначених норм права майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від17 вересня 2014 року України у справі № 6-31цс14

Разом із тим виплата вартості частки майна або виділення частки майна боржника, пропорційної частці боржника в статутному капіталі, повинні проходити з дотриманням положень закону та статуту товариства (ст. 148 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦК України кредитор боржника - учасника товариства з обмеженою відповідальністю, має право звернути стягнення на частину майна товариства, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами, у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредитора.

Із зазначених норм у їх системному звязку із нормами статті 149 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що саме кредитор має право вимагати виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення у товариства, учасником якого є боржник, тобто у СГ ТзОВ «Агропродторг».

В той же час, звернення стягнення на майно товариства у межах частки боржника в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише за наявності виділеної частки чи визначених коштів засновника, який являється боржником.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 є учасником СГ ТзОВ «Агропродторг» та йому належить частка в статутному капіталі у розмірі 35 % голосів.

Ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції до суду не було надано доказів про визначення частки майна боржника в майні СГ ТзОВ «Агропродторг» або обсяг коштів, що становлять її вартість.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування, колегія суддів приходить до висновку, що у приватного виконавця на момент винесення постанови про арешт майна боржника не було правових підстав для постановлення такої з огляду на те, що звернення стягнення на майно СГ ТзОВ «Агропродторг» у межах частки боржника ОСОБА_5 можливе лише за наявності виділеної частки чи визначених коштів засновника, який являється боржником.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, у приватного виконавця не було належних підстав для накладання арешту на нерухоме майно СГ ТзОВ «Агропродторг», яке не являється боржником у виконавчому провадженні № 55398691, а оскаржувана постанова була винесена передчасно.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у справі № 803/185/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10