Справа № 826/19433/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2018 року № 826/19433/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

в частині

вимог п.п. 3-4

належний позивач Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

в частині

вимог п.п. 5-8

до Міністерства юстиції України,

Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації),

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального

округу ОСОБА_2

треті особи, які ОСОБА_3,

не заявляють ОСОБА_4,

самостійних вимог Приватне підприємство "Готельно-ресторанний комплекс "Апельсин"

на предмет спору

третя особа, яка Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

не заявляє

самостійних вимог

щодо предмета спору,

на стороні

ПАТ "Дельта Банк"

про визнання протиправним та скасування рішення, скасування рішень,

зобов'язання вчинити певні дії

представники позивача, відповідачів та третіх осіб 1 та 2 - не з'явилися;

учасників справи: належного позивача - Король В.В.;

третьої особи-3 - ОСОБА_6

третьої особи, на стороні ПАТ «Дельта Банк» - не прибули,

(в судовому засіданні 10.10.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (за текстом - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" (надалі - позивач або ПАТ "Авант-Банк" або Банк або Скаржник) подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1 або МЮ України або МЮУ), третя особа - ОСОБА_3 (у тексті - третя особа-1 або ОСОБА_3), у якому, з урахуванням поданих уточнень згідно заяви № 276 від 23.05.2018 «Про уточнення позовних вимог», просить суд:

- визнати протиправним (незаконним) рішення Міністерства юстиції України, оформлене у формі Наказу № 1087/7 від 15.09.2016 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» від 08.07.2016 № 3832»;

- скасувати рішення Міністерства юстиції України, оформлене у формі Наказу № 1087/7 від 15.09.2016 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» від 08.07.2016 № 3832»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема:

запису про право власності № 13473120 від 28.02.2016;

запису про іпотеку № 13484141 від 29.02.2016;

запису про обтяження № 13483808 від 29.02.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2017 (суддя Качур І.А.) відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено до судового розгляду колегіальним складом суду.

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 11.10.2017 № 7010 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до судового розгляду колегією у складі трьох суддів у судове засідання на 14.02.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2018 судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (нижче - відповідач-2 або Департамент), а ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (по тексту - третя особа-2 або ОСОБА_4).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 залучено Приватне підприємство "Готельно-ресторанний комплекс "Апельсин" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (в подальшому - третя особа-3).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2018 судом частково задоволено клопотання № 196 від 02.04.2018 ПАТ "Авант-Банк"; допущено заміну первинного позивача - ПАТ "Авант-Банк" належним позивачем - ПАТ "Дельта Банк" (в рішенні - належний позивач або ПАТ "Дельта Банк"), в частині вимог про:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема:

- запису про право власності № 13473120 від 28.02.2016;

- запису про іпотеку № 13484141 від 29.02.2016;

- запису про обтяження № 13483808 від 29.02.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2018 задоволено клопотання ПАТ "Дельта Банк" про залучення третьої особи; залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ПАТ "Дельта Банк" (по рішенню - третя особа або Фонд).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2018 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (альтернативно за текстом - відповідач-3 або Нотаріус).

В судових засіданнях 22.08.2018 та 12.09.2018 судом оголошувалась перерва.

12.09.2018 розгляд справи відкладено до 03.10.2018.

У судовому засіданні 03.10.2018 судом, на стадії дослідження доказів, оголошено перерву до 10.10.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2018 закрито провадження у справі № 826/19433/16 в частині позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про:

1.1. Скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

1.2. Внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема:

запису про право власності № 13473120 від 28.02.2016;

запису про іпотеку № 13484141 від 29.02.2016;

запису про обтяження № 13483808 від 29.02.2016.

Поряд з цим, у судовому засіданні 10.10.2018 представники належного позивача та третьої особи-3 підтримали позовні вимоги ПАТ "Авант-Банк" в повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представники позивача, відповідачів та третіх осіб 1 та 2, третьої особи на стороні ПАТ «Дельта Банк» не прибули, про причини неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи останні були повідомлені належним чином.

У своїх запереченнях на позов відповідач-1 вказав про необґрунтованість та безпідставність позову, через що просить суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Таким чином, з урахуванням не повідомлення позивачем, відповідачами та третіми особами 1 та 2, третьою особою на стороні ПАТ «Дельта Банк» про причини неявки своїх представників в судове засідання 10.10.2018, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаних учасників справи, що, відповідно, не перешкоджає розгляду справи по суті згідно ч.ч. 1, 3 ст. 205 КАС України.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, надаючи оцінку обставинам справи в аспекті вимог, викладених в п.п. 3-4 заяви № 276 від 23.05.2018 «Про уточнення позовних вимог», встановив наступне.

20.11.2015 за ПАТ "Авант-Банк" було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна - комплекс будівель готелю, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, буд. 145.

29.12.2015 між гр. ОСОБА_3, як Іпотекодержателем, та ПАТ "Авант-Банк", як Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки, згідно умов п. 1.1. Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за договором банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/12/391 від 21.08.2012, передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: комплекс будівель готелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 11826 кв.м. (далі - Предмет іпотеки). Договір зареєстровано в реєстрі за номером 874 (надалі - Договір або Договір іпотеки).

29.01.2016 Правлінням Національного Банку України прийнята Постанова № 44 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» до категорії неплатоспроможних».

Цього ж дня, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «АВАНТ- БАНК».

За відповідних обставин тимчасової адміністрації в ПАТ «АВАНТ- БАНК», Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «АВАНТ-БАНК» було проведено заходи, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наслідками проведення заходів Уповноваженою особою прийнято рішення про нікчемність Договору іпотеки, зокрема з підстав, передбачених п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

25.02.2016 на адресу ОСОБА_3 надіслано повідомлення №№ 828 та 829 про нікчемність правочину від 29.12.2015.

29.02.2016 відповідачем-3, на підставі заяви третьої особи-1, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 28492686 та вчинено реєстраційний запис про право власності № 13473120, чим проведено державну реєстрацію права власності на Предмет іпотеки за третьою особою-1.

Надалі, ОСОБА_3, на підставі договору іпотеки № 322 від 29.02.2016, передав Предмет іпотеки в наступну іпотеку ОСОБА_4, у зв'язку із чим відповідачем-3 прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо іпотеки та заборони, індексні номери: 28505767 і 28505292, та внесено реєстраційні записи про іпотеку № 13484141 та обтяження № 13483808 відповідно.

Позивач вказує, що Нотаріусом було незаконно зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на належне ПАТ "Авант-Банк" нерухоме майно, у зв'язку із чим в липні 2016 року Банк подав до МЮ України скаргу № 3832 від 08.07.2016. У скарзі Скаржником, серед іншого, зауважено, що: «ПАТ «АВАНТ-БАНК» уклав Договір іпотеки, умови якого передбачають передачу майна з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством та внутрішніми документами Банку. Законодавством України та внутрішніми документами Банку не встановлено, що виконання зобов'язань перед клієнтами за договорами банківського вкладу (депозиту) має забезпечуватися передачею в іпотеку належного Банку на праві власності нерухомого майна. Черговість та порядок задоволення вимог до Банку, оплати витрат та здійснення платежів передбачені ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Під час здійснення ліквідації у Банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями Банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються відповідно до порядку черговості, передбаченого ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізнчних осіб». Тому, виконання умов Договору іпотеки є порушенням вимог чинного законодавства України, а зокрема, черговості задоволення вимог кредиторів Банку, передбаченої ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги, а також є порушенням законних прав та інтересів кредиторів Банку, вимоги яких віднесені до 1-7 (першої-сьомої) черг, у тому числі інших фізичних осіб, що були вкладниками ПАТ «АВАНТ-БАНК». Тобто, шляхом укладення Договору були встановлені переваги (пільги) окремому кредитору ПАТ «Авант-БАНК», які полягають в тому, що на відміну від інших кредиторів Банку його кредиторські вимоги мають бути задоволено позачергово та в повному обсязі. Таким чином, Договір, укладений на таких умовах, що свідчить про наявність підстав для застосування пунктів 2, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки внаслідок його укладення: виконання грошових зобов'язань Банку перед іншими кредиторами частково стало неможливим, Банк прийняв на себе зобов'язання які не передбачені Законом України "Про банки і банківську діяльність", Банк надав кредитору, з якими укладений цей договір, переваг (пільг) не встановлених законодавством України та внутрішніми документами Банку. За таких обставин, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «АВАНТ-БАНК» повідомлено сторону за договором та нотаріуса про нікчемність цього правочину. Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Внаслідок чого, у Нотаріуса та Клієнта банку були відсутні законні підстави для реєстрації права власності на належну Банку нежитлову будівлю. За наведеного, Банком зазначено, що рішення Нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також наступні його рішення щодо іпотеки та заборони підлягають скасуванню».

У вересні 2016 року Міністерством юстиції України прийнято рішення, оформлене у формі Наказу № 1087/7 від 15.09.2016 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» від 08.07.2016 № 3832» (скорочено - Наказ або Спірний наказ або Оспорюваний наказ).

Позивач стверджує, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування Наказу, оскільки Банком підтверджено факт порушення його прав у результаті прийняття оскаржуваних за скаргою рішень.

З викладеними позивачем доводами відповідач-1 не погоджується та у наданих запереченнях відмітив, що Скаржником не подано документів, що підтверджують порушення його права власності на предмет іпотеки у результаті прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права та проведення на підставі нього державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 На думку МЮ України, рішення спірні рішення приймалися відповідно статті 19 Конституції України, керуючись статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (в тексті - Порядок), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається зі змісту Наказу, підставою для його прийняття став висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації б/н від 30.08.2016.

Згідно ч. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, положеннями Порядку встановлюється процедура розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту, що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами.

Згідно п.п. 2, 8 Порядку, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом. Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

З наведених приписів Положень випливає, що під час розгляду скарги постійно діюча комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації встановлює: а) наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, б) та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги та у разі необхідності витребовує документи, пояснення тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує про наявність чи відсутність обставин, визначених п.п. 1-5 п. 8 Порядку.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п. 12 Порядку).

Як видно зі змісту мотивувальної частини висновку б/н від 30.08.2016 Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, складеного за наслідками розгляду скарги № 3832 від 08.07.2016 Банку, по суті підстав прийнятого висновку зазначено про обставини звернення ОСОБА_3 до Нотаріуса із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на комплекс будівель готелю, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Для здійснення державної реєстрації права власності разом із заявою подано: договір іпотеки, посвідчений 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А., реєстровий номер 874; вимогу про виплату суми банківського вкладу від 06 січня 2016 року; відповідь ПАТ «АВАНТ-БАНК» від 29 січня 2016 року № 27.06/42. 29.02.2016 Нотаріусом вчинено оскаржувані реєстраційні дії. Дослідивши положення Договору, застосовуючи положення ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації дійшла висновку, що Скаржником не подано документів, що підтверджують порушення його права власності на предмет іпотеки у результаті прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права та проведення на підставі нього державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, що суперечить ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом зауважується, що у відповідності до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі подання скарги на рішення про державну реєстрацію прав); 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

З огляду на наведені приписи ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в тій частині, що скарга має містити, зокрема: зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги, та положення п. 8 Порядку стосовно того, що комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, в їх сукупності, суд наразі акцентує, що на комісію в імперативному порядку покладається обов'язок під час розгляду скарги по суті дослідити всі обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги з посиланням на норми законодавства та, відповідно, надати оцінку порушеним у скарзі питанням щодо встановлення наявності чи відсутності обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги, і, в той же час, навести нормативне обґрунтування прийнятого відповідного висновку.

Суд відмічає, що не зважаючи на викладення Банком у своїй скарзі обставин: прийняття 29.01.2016: Правлінням Національного Банку України Постанови № 44 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» до категорії неплатоспроможних», та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рішення № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «АВАНТ- БАНК»; направлення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «АВАНТ-БАНК» повідомлення третій особі-1 і Нотаріусу про нікчемність Договору іпотеки, слід звернути увагу, що з огляду на відсутність в матеріалах справи, як, між іншим, і в матеріалах перевірки, доказів такого повідомлення Нотаріуса про нікчемність правочину від 29.12.2015, а також відсутності у висновку правової оцінки доводів Скаржника в розрізі приписів ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, суд вважає, що Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації не встановлено в повному обсязі наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення Скаржника, зазначених у скарзі, та інших обставин, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, що свідчить про невмотивованість висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, та, відповідно, не вказує на обґрунтованість розгляду по суті скарги Банку в цілому.

Окрім того, варто відмітити, що викладена Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у висновку теза про те, що Скаржником не подано документів, що підтверджують порушення його права власності на предмет іпотеки у результаті прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права та проведення на підставі нього державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, що суперечить ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: оскільки скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення, судом, в підтвердження підстави для відмови у задоволенні скарги Скаржника згідно п. 1 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відхиляється як недоведена, зокрема з тих підстав, що, по-перше, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації не враховано долучення до скарги документів, що підтверджували право власності Банку на відповідне нерухоме майно, що вказувало на контекстуальну пов'язаність питань права власності на нерухоме майно та його порушення від вчинених Нотаріусом дій, а по-друге, через не врахування та не надання оцінки змісту оскаржуваних рішень в площині норм законодавства (зауважені вище положення цивільного законодавства та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), які, на думку Скаржника, були недотримані Нотаріусом при вчиненні реєстраційних дій.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу положень ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначені процесуальні приписи, що стосуються питань доказування в адміністративному судочинстві, зважаючи на судові висновки про невмотивованість викладених Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у висновку тверджень, які, в свою чергу, були підставою для прийняття Спірного наказу, суд вважає, що Наказ не може вважатися правомірним та об'єктивним за змістом, а тому він є таким, що не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, а відтак обґрунтованими є доводи позивача про скасування Оспорюваного наказу.

Поряд з цим, суд акцентує увагу на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На рахунок наведених судом процесуальних приписів ч. 2 ст. 9 та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд заявляє таке.

За дорученням голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підготовлено Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, яким висунені такі доктринальні положення:

- при реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Отже, орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов'язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Правову позицію щодо юридичних питань меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та про те, що державний орган повинен діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, викладено в постановах від 06 червня 2018 року та від 07 червня 2018 року Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від (справа № 808/163/16 та № 822/276/17 відповідно).

Також судом зауважується, що у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках

порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням невмотивованості викладених доводів у спірному рішенні та невідповідності Наказу вимогам ст. 2 КАС України, зважаючи на обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приходить до висновку, що заявлені за позовом вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом скасування Наказу, та, враховуючи встановлення судом обставин необ'єктивності викладених Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у висновку б/н від 30.08.3016 тверджень, а також приймаючи до уваги положення Порядку з яких випливає наявність у МЮ України повноважень в частині розгляду скарг по суті суб'єктів оскарження, що є дискреційними повноваженнями останнього, наявні правові підстави для виходу судом за межі позовних вимог, та зобов'язання відповідача повторно розглянути по суті скаргу позивача від 08.07.2016 № 3832, оскільки, по-перше, вказане необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів відповідного суб'єкту у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а по-друге, в сукупному аспекті ефективного захисту прав, свобод та інтересів таких осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень згідно ч. 1 ст. 2 КАС України та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, визначений судом захист права є належним ефективним захистом таких прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині п.п. 3-4 заяви № 276 від 23.05.2018 «Про уточнення позовних вимог», то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача-1 у справі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ПАТ "Авант-Банк" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Міністерства юстиції України, оформлене у формі Наказу № 1087/7 від 15.09.2016 року «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» від 08.07.2016 № 3832».

3. Скасувати рішення Міністерства юстиції України, оформлене у формі Наказу № 1087/7 від 15.09.2016 року «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» від 08.07.2016 № 3832».

4. Зобов'язати Міністерство юстиції України (ідентифікаційний код - 00015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13) повторно розглянути скаргу від 08.07.2016 № 3832 Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» (ідентифікаційний код - 36406512, адреса: 02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, 7).

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" (ідентифікаційний код - 36406512, адреса: 02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, 7), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код - 00015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13) понесені ПАТ "Авант-Банк" витрати по сплаті судового збору, сплачені при подачі позову у розмірі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 23.10.2018.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко