Справа № 826/14000/16
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О.,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСЕЛЬСІОР", яке діє від свого імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "СОЛДО" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" Шевченка Андрія Миколайовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСЕЛЬСІОР", яке діє від свого імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "СОЛДО", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 01.08.2016 р. №71/ач про визнання договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016, укладеного між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» відносно договору про відкриття кредитної лінії №15/14/КЛ-КБ від 05.02.2014, нікчемним.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ від 01.08.2016 р. №71/ач.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особою, що не брала участі у справі, Товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро", подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі. Зокрема, апелянт посилається на те, що в даному випадку спір не є публічно-правовим, оскільки виник з договірних відносин.

11.09.18 від позивача Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , у якому підтримує позицію суду першої інстанції.

12.09.2018 від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" до Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , у якому відповідач підтримує вимоги апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що Між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» (первісний кредитор) та ТОВ «ДЕМІС-АГРО» (боржник) укладено договір про відкриття кредитної лінії від 05.02.2014 р. №15/14/КЛ-КБ.

В подальшому 26.04.2016 р. між ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» (новий кредитор) та ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» (первісний кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» від 28.04.2016 р. №300, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.04.2016 р. №614 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР», як новий кредитор 05.07.2016 р. надіслав лист Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» Шевченку А.М. за вихідним №05-07/2016-1, в якому зазначив про перехід всіх прав вимоги за основним договором від 05.02.2014 р. №15/14/КЛ-КБ новому кредитору та просив забезпечити вчинення усіх необхідних дій для документального оформлення переходу прав первісного кредитора.

Однак, листом відповідача від 15.07.2016 р. №1223/02 ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» відмовлено у здійсненні будь-яких дій щодо документального оформлення переходу прав первісного кредитора до нового кредитора, з тих підстав, що договір відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016 р. був визнаний нікчемним.

На повторне звернення ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» щодо надання обґрунтованих пояснень та документального підтвердження визнання угоди нікчемною, відповідачем було надано витяг з висновку комісії щодо перевірки договору відступлення права вимоги від 15.07.2016 р. та розпорядчий документ, наказ №71/ач від 01.08.2016 р. про визнання договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016 р. нікчемним, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Цивільного кодексу України.

Вважаючи, що права та законні інтереси товариства порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, крім іншого, виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" Шевченко А.М. було подано апеляційну скаргу.

За наслідками перегляду справи в апеляційної порядку апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" Шевченка Андрія Миколайовича ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року - без змін.

Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, адміністративні суди не є «судом, встановленим законом» для розгляду такої категорії справ.

Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України (тут та далі в редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначається ст.17 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Наразі, чинне на час вирішення судом першої інстанції спору законодавство не містило визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір.

Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що предметом адміністративного позову може бути визнання неправомірними лише тих рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо впливають на права та обов'язки позивача у сфері саме публічно-правових відносин.

Сторонами не заперечується, що предметом даного позову є правомірність наказу від 01.08.2016 р. №71/ач про визнання договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016, укладеного між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» відносно договору про відкриття кредитної лінії №15/14/КЛ-КБ від 05.02.2014, нікчемним.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із ч. 1 ст. 3, п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Отже, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16, при цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин. При цьому у приватноправових відносинах, зокрема під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 3 КАС України.

При цьому, визначений ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Відтак, рішення від 01.08.2016 №71/ач про визнання договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016, укладеного між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ТОВ «КУА «ЕКСЕЛЬСІОР» відносно договору про відкриття кредитної лінії №15/14/КЛ-КБ від 05.02.2014, нікчемним були прийняті Уповноваженою особою Фонду не як суб'єктом владних повноважень, а як органом управління банку, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів.

А отже, позовні вимоги, за відсутності публічно-правового спору, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження в справі підлягає закриттю.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пунктом.3 ч.1 ст.315 КАС України (у редакції, чинній станом на дату розгляду апеляційної скарги), визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній станом на дату розгляду апеляційної скарги), судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній станом на дату розгляду апеляційної скарги), суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 323 КАС України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 323 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Так, за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважав законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, доводами апеляційної скарги зазначені обставини спростовуються, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.

Відтак, колегія суддів, враховуючи факт перегляду в апеляційному порядку Київським апеляційним адміністративним судом постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року у даній справі вважає, що в даному випадку, також слід скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 243, 315, 319, 322, 323 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСЕЛЬСІОР", яке діє від свого імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "СОЛДО" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк "ЮНІСОН" Шевченка Андрія Миколайовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 25.10.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна