Справа № 2040/7573/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/7573/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду, від 24.09.2018, суддя Єгупенко В.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004 повний текст складено 24.09.18 по справі № 2040/7573/18

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними дії та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі по тексту - Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо накладення арешту на ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності. Скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про арешт майна № 55341490 від 12.02.2018 року в частині накладення арешту на ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( Харківська область, м. Дергачі, вул. Сумський Шлях, 20), третя особа - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання протиправними дії та скасування постанови - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладені доводи та неправильне застосування судом при прийнятті рішення норм матеріального права, неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просить відмовити з задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Сторони та третя особа у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони по справі були належним чином повідомлені про час та дату слухання справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 100000,00 грн., судовий збір в розмірі 1000,00 грн., а всього 101000,00 грн. (сто одна тисяча гривень).

На виконання зазначеного рішення суду Дергачівським районним судом Харківської області 31.10.2017 видано виконавчий лист.

08.12.2017 державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області була винесена постанова №55341490 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року.

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником - ОСОБА_2 зареєстроване нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 на праві приватної власності одноособово, на яке накладені арешти.

Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У зв'язку з відсутністю коштів у боржника ОСОБА_2, державним виконавцем були здійсненні заходи щодо розшуку майна, на яке може бути звернуто стягнення.

29.01.2018 відповідачем був проведений виїзд державного виконавця за місцем реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника. У зв'язку з неможливістю здійснення перевірки, державним виконавцем було складено відповідний акт.

29.01.2018 державним виконавцем винесена постанова №55341490 про розшук транспортного засобу боржника.

12.02.2018 державним виконавцем винесена постанова №55341490 про арешт майна боржника та накладений арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2.

23.06.2018 до відділу державної виконавчої служби надійшли три виконавчих документи про стягнення загального боргу у розмірі 222677,42 грн. з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_4.

23.06.2018 державним виконавцем були винесені постанови №56653307 про об'єднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження та постанови №56653356, №56653426 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, утворилось зведене виконавче провадження №56662117 про стягнення з ОСОБА_2 загального боргу у 323677,42 грн. на користь стягувачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В рамках зведеного виконавчого провадження №56662117 державним виконавцем були призначені виконавчі дії з опису та арешту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2.

25.06.2018 у присутності понятих було описане нерухоме майна боржника за адресою: АДРЕСА_2 про що складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

14.09.2018 державним виконавцем сформований пакет документів та направлений до ДП "Сетам" для подальшої реалізації на торгах арештованого та описаного майна боржника.

Вважаючи протиправним арешт ? частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, оскільки, на думку позивача вона не є боржником у виконавчому провадженні № 55341490, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підсудності даного спору, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У разі виникнення спору, який стосується прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про набуття фізичною особою спірного нерухомого майна, має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Враховуючи, що спірні правовідносини пов'язані із захистом порушених житлових прав позивача, колегія суддів зазначає, що цей спір не є публічно-правовим.

На підставі викладеного, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи колегія суддів доходить висновку, що такий спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поширення адміністративної юрисдикції на даний спір.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 р. підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю, та зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 319 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 по справі № 2040/7573/18 скасувати.

Провадженні по справі №2040/7573/18 за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправними дії та скасування постанови - закрити.

Роз`яснити сторонам по справі, що спір може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)В.О. Бондар
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 25.10.2018.