Справа № 807/555/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/555/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання - Гулай М.В.,

за участі:

представник позивача - не з'явився,

представника відповідача 1, 2 - Радя О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі - відповідач 1, Міжгірський РС ГУ ДМС) та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі - відповідач 2, ГУ ДМС), в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не оформлення ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ; 2) зобов'язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України , затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без внесення будь-яких даних про неї і її батьків до ЄДДР, в т.ч. без отримання від цифрованих підпису особи, образу обличчя особи, відбитків пальців рук, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) та без використання будь-яких засобів ЄДДР; 3) відповідно до статті 371 КАС України для забезпечення реалізації порушених прав допустити рішення до негайного виконання.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою.

29 серпня 2018 року ухвалою суду зупинено провадження в адміністративній справі за вказаною позовною заявою до набрання законної сили судовим рішенням у зразковій справі Пз/9901/2/18, що перебуває на розгляді Великої Палати Верховного суду.

10 жовтня 2018 року ухвалою суду провадження у даній адміністративній справі поновлено та продовжено розгляд справи.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що ОСОБА_2 по досягненні дитиною 16-річного віку разом з дитиною звернулася до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області із заявою від 07.02.2018 року з проханням оформити і видати дитині паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Проте відповідач відмовив у наданні дитині такого паспорта, відсилаючись на Закон України №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - закон №5492-VI), відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі картки. Позивач вважає, що такою відмовою відповідач грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси дитини. Аргументуючи свою позицію позивач відсилається до приписів ст.32 Конституції України, Закону України "Про захист персональних даних" та ін..

Позивач зазначила, що чинним наказом Міністерства внутрішніх справ від 13.04.2012 №320 затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, розроблений, зокрема, відповідно до Положення про паспорт. Згідно з Порядком, паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку" (п.1.2). Чинною Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №415 відновлено дію Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України" у вигляді паспортної книжечки" (п.1), що відповідає Положенню про паспорт. Отже сьогодні діють дві самостійні групи нормативно-правових актів стосовно видачі паспорта громадянина України як у вигляді паспортної картки - закон №5492-VI так і у вигляді паспортної книжечки - Постанова про паспорт та інші акти. Проте, незважаючи на чинність нормативно-правових актів, що регламентують видачу паспорта-книжечки, і на відповідність їх Конституції України, зокрема, нормам статей 22, 32,35, відповідачем було відмовлено дитині в отриманні такого паспорту.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте, одночасно з позовною заявою позивач подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи наведене, розгляд справи проведемо у відсутності представника позивача.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з мотивів наведених у письмовому відзиві, вказав, що на звернення позивача ГУ ДМС України в Закарпатській області та Міжгірським РС ГУДМС надано відповідь відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", зокрема ст.ст.15,20 вказаного закону. У надісланих листах позивачу роз'яснено порядок отримання паспорта громадянина України та додатково роз'яснено, що відповідно до ст.24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Тому відповідач вважає, що ним у даному випадку дотримано вимоги законодавства про звернення громадян у повному обсязі, а твердження позивача про нібито відмову в оформленні паспорта є необґрунтованим та безпідставним, оскільки вказане звернення (заява) ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є заявою про надання адміністративної послуги, а відповідно листи-відповіді ГУ ДМС та Міжгірського РС ГУДМС - рішенням про відмову у наданні адміністративної послуги. Таким чином, оскільки неповнолітня ОСОБА_3 особисто не зверталася до підрозділу міграційної служби із заявою-анкетою про надання адміністративної послуги та необхідним переліком документів, рішення Міжгірським РС ГУ ДМСУ про відмову у наданні вказаної адміністративної послуги відносно неї не приймалося, тобто відсутнє, а відтак не може бути предметом оскарження в суді. Стосовно наміру позивача оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідач вказав, що 20 листопада 2012 року прийнятий Закон України №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Частиною 4 статті 21 Закону №5492- VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На підставі викладеного представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) згідно свідоцтва про народження є неповнолітньою та на час виникнення спірних правовідносин такій виповнилося 16 років.

07 лютого 2018 року мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) по досягненні дитиною 16-річного віку разом з дитиною звернулася до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України з проханням оформити і видати дитині паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР).

У поданій заяві заявники вказали, що відповідно до ЗУ "Про звернення громадян" просять надіслати письмову відповідь на їх адресу. Та вказали, що копію свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки буде подано у разі позитивної відповіді на заяву.

ГУ ДМС України в Закарпатській області у межах строку визначеного ЗУ "Про звернення громадян" надано позивачу письмову відповідь на її заяву з відповідними роз'ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України.

У наданій відповіді ГУ ДМС України у Закарпатській області вказало, що станом на день звернення позивача всі підрозділи ГУ ДМСУ в Закарпатській області, у т.ч. і Міжгірський РС ГУ ДМС забезпечені матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки, а тому оформлення паспорта зразка 1994 року у вигляді книжечки в області припинено. Відповідачем зазначено, що заявники зобов'язані отримати паспорт громадянина України, зразок якого затверджений чинним на день звернення законодавством та не можна відмовитись від виконання обов'язку отримання паспорту посилаючись на релігійні переконання, оскільки жодних виключень з цього обов'язку ні Конституція України ні законодавство - не містять. Водночас роз'яснено про можливість відмовитися від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України.

Позивач вважає надану відповідь відмовою у наданні дитині паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), та вважає таку відмову протиправною, у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин було чинним Положення про паспорт громадянина України затверджене постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII. Відповідно до пунктів 2-4 вказаного Положення. Паспорт громадянина України (далі-паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

20 листопада 2012 року прийнятий Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI (далі - закон № 5492-VI) яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Частиною 1-4 статті 21 закону № 5492-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На офіційному веб-сайті ГУ ДМС України в Закарпатській області (https://dmsu.gov.ua) міститься інформація щодо порядку видачі паспорта громадянина України у формі картки по досягненню 14-річного віку (вперше) та перелік документів необхідних для його оформлення, а саме: свідоцтво про народження; оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України); У разі відсутності таких документів або у разі, коли батьки чи один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, або у разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон (для осіб, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх в установленому порядку на проживання в Україну та для осіб, які набули громадянство України за кордоном); посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб); довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів): про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка; про народження дітей - свідоцтва про народження дітей; про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття.

Окрім цього, відповідно до пункту 13 Розділу 2 Положення №2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Тобто вказаний перелік документів необхідний як для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки так і для видачі паспорта громадянина України у формі картки.

Встановлюючи правомірність дій відповідачів суд враховує приписи ч.2 ст.19 Конституції України відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши вказані норми законодавства та правовідносини які склалися між учасниками справи, враховуючи докази наявні у матеріалах справи, суд вказує, що бездіяльність відповідачів у даному випадку відсутня, оскільки, на підставі письмової заяви ОСОБА_3 та її законних представників, за відсутності будь-яких даних особи та за відсутності необхідних документів (свідоцтва про народження; двох фотокарток розміром 35х45 мм) відповідачі позбавлені можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка. Відповідно, оцінюючи вимоги позивача про покладення на відповідачів обов'язку щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ слід вказати, що оскільки позивачем не подано всіх необхідних документів, відповідно такий обов'язок у даному випадку відсутній.

Отже, враховуючи те, що позивач не звернулася із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видача паспорта громадянина України та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), то суд приходить до висновку про відсутність бездіяльності відповідачів щодо не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_3, а так само відсутні підстави для зобов'язання відповідачів видати такий паспорт. Відтак позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не оформлення ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та зобов'язання Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без внесення будь-яких даних про неї і її батьків до ЄДДР, в т.ч. без отримання відцифрованих підпису особи, образу обличчя особи, відбитків пальців рук, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) та без використання будь-яких засобів ЄДДР до задоволення не підлягають.

Разом з тим, щодо відмови з підстав викладених у відповіді на заяву позивача від 07.02.2018 року, суд вважає такі протиправними, оскільки на час виникнення спірних правовідносин Положення про паспорт громадянина України не втратив чинності та пунктом 3 вказаного Положення визначено що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України 1994 року, відтак підстави для відмови викладені у відповіді на звернення позивача є протиправним.

Питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта гр. України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду. Так постановою від 19 вересня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18, до розгляду якої було зупинено провадження у даній адміністративній справі, позов задоволено частково та визнано протиправною відмову Управління ДМС у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт. Зобов'язано Відділ ДМС оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт.

Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі - Закон № 1474-VIII), яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення суду першої інстанції та ухвалила нове - про часткове задоволення позову.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Суд робить висновок про те, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога. Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки з підстав викладених у відповіді № Р-13/6/2101-18/2101.3.1/1995-18 від 01.03.2018 року на заяву ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 07.02.2018 року, оскільки така не відповідає приписам чинного законодавства. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відносно вимоги позивача щодо звернення рішення суду до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Статтею 371 КАС України наведено перелік судових рішень, які виконуються негайно. Пунтком 2 вказаної статті визначено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Враховуючи висновок суду про визнання протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки з підстав викладених у відповіді № Р-13/6/2101-18/2101.3.1/1995-18 від 01.03.2018 року на заяву ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 07.02.2018 року, підстави для звернення рішення суду до негайного виконання відсутні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих учасниками справи, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (90043, АДРЕСА_1) в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, 90043, АДРЕСА_1) до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (90000, Міжгірський район, смт.Міжгір'я, вул.Воз'єднання, буд.1) та Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м.Ужгород, вул..Грибоєдова, 12а, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки з підстав викладених у відповіді № Р-13/6/2101-18/2101.3.1/1995-18 від 01.03.2018 року на заяву ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 07.02.2018 року.

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 29.10.2018 року.

СуддяЮ.Ю. Дору