Справа № 448/864/17
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.10.2018року м.Мостиська

єдиний унікальний номер № 448/864/17

провадження №2а/448/49/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

її представник - адвокат ОСОБА_2,

відповідач Львівська митниця ДФС,

представник відповідача не з'явився,

третя особа в.о. начальника Львівської митниці ДФС - начальник Управління ПМП Скоромний Я.І., не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа - в.о. начальника Львівської митниці ДФС - начальник Управління ПМП Скоромний Я. І., про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Я.І. від 03.07.2017 року у адміністративній справі про порушення митних правил №1898/20900/17 її, позивачку ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 8500 гривень.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вищевказана постанова винесена відповідачем без повного та належного дослідження всіх обставин справи та наданих нею доказів.

Вказує, що 17.05.2017 року близько 08 год. 56 хв. вона прямувала як пасажир із приватної поїздки з РП до України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «CITROEN JUMPY», р.н. НОМЕР_4, під керуванням громадянина України ОСОБА_5 В ході митного контролю даного транспортного засобу, за допомогою АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, працівниками митниці було встановлено, що 27.09.2015 року о 23 год. 25 хв. вона, позивачка нібито ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС по смузі руху митного контролю «червоний коридор» автомобіль в митному режимі «транзит».

Стверджує, що марку автомобіля їй не повідомили, а вказали лише реєстраційний номер НОМЕР_3 та кузов № НОМЕР_1. Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, зазначений транспортний засіб з митної території станом на 17.05.2017 року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

Зазначає, що державним інспектором ВМО №3 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС Матвєєвою Я.Ю. відносно неї було складено протокол про порушення митних правил №1898/20900/17 від 17.05.2017 року за ч.3 ст.470 МК України. В протоколі про ПМП вона зазначила, що винною себе не визнає.

Покликається на те, що після складення протоколу про ПМП, вона, вважаючи, що відносно неї було вчинено злочин, неодноразово, зверталася до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області із заявами про вчинення злочину. За результатами перевірки заяв про вчинення злочину слідчим СВ Мостиського відділення поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000326 від 03.06.2017 року. В подальшому під час розгляду справи в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромним Я.І., у своїх письмових поясненнях від 12.06.2017 року, вона повідомила посадовій особі митниці, про обставини події, що трапилась із нею 27.09.2015 року, а саме те, що за кермом даного автомобіля вона не була, жодних домовленостей із водієм транспортного засобу про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було. Окрім цього, жодної грошової винагороди їй, позивачці ОСОБА_1 за даний автомобіль не надавали.

Також зазначає, що вищевказаний транспортний засіб на неї незареєстрований у відповідних органах іноземної держави, довіреність на користування вказаним автомобілем вона ніколи не отримувала, до нього не має жодного відношення, чому відмічена як власник/співвласник транспортного засобу та особа, яка ввозила транспортний засіб в режимі «транзит» їй, позивачці ОСОБА_1 У вказаному автомобілі вона перебувала як пасажир, а всі документи при митному оформленні подавав водій - ОСОБА_7, житель ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стверджує, що також 12.06.2017 року Львівській митниці ДФС подавалось клопотання про повернення матеріалів справи про порушення митних правил для проведення додаткової перевірки, так як в матеріалах справи були наявні суттєві недоліки, які були допущені в ході проведення первинної перевірки матеріалів, а саме те, що в протоколі про ПМП не зазначено марки автомобіля - предмета порушення митних правил та не з'ясовано усіх обставин справи у відповідності до вимог ст.458 МК України, згідно якої адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Незважаючи на заявлене клопотання та письмові пояснення, їх не було взято до уваги та винесено оскаржувану постанову.

З огляду на вищенаведене просила суд спірну постанову визнати протиправною та таку скасувати. Окрім цього, просила стягнути з відповідача в її користь судові витрати пов'язані з розглядом справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, та її представник - адвокат ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС в судове засідання не з'явився, проте подав до суду відзив на позовну заяву в якому, зокрема, зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме гр. ОСОБА_1 Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії або дії обставин непереборної сили, у відповідності до вимог ст.460 МК України ОСОБА_1 на момент складання протоколу про порушення митних правил, до митного контролю не надала. Вказує, що оскільки митні органи не перевіряють документи у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, за умови не подання позивачем документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною. Також зазначає, що твердження позивача про пропуск строку притягнення його до відповідальності є безпідставним оскільки порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, вчинене позивачкою ОСОБА_1 є триваючим, а днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення. Вважає, що Львівською митницею ДФС правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

Третя особа - в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Я.І. був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень,дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин,що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом,запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів особи і цілями,на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 5 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 17.05.2017 року державним інспектором ВМО № 3 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС Матвєєвою Я.Ю. складено протокол про порушення митних правил № 1898/20900/17, відповідно до якого встановлено, що 17.05.2017 року близько 08 год. 56 хв. громадянка України ОСОБА_1, позивачка по справі, слідувала з РП до України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «CITROEN JUMPY», р.н. PL НОМЕР_4, під керуванням громадянина України ОСОБА_5. В ході митного контролю та внесення даних про громадянина в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що ОСОБА_1 27.09.2015 року о 23 год. 25 хв. ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС по смузі руху митного контролю «червоний коридор» автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», р.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2 в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації щодо вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля станом на 17.05.2017 року.

Даним протоколом констатовано, що позивачка ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 03.07.2017 року в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням Скоромним Я.І., третьою особою по справі. винесено спірну постанову у справі про порушення митних правил за №1898/20900/17, якою позивачку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Правовідносини у даній справі регулюються Митним Кодексом України.

Згідно із ч.1 ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

З огляду на вказане слід зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова про порушення митних правил була винесена лише на підставі відомостей, які містяться в базі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України щодо ввезення 27.09.2015 року позивачкою ОСОБА_1 автомобіля на митну територію України та відсутності інформації про вивезення нею за межі митної території України автомобіля станом на 17.05.2017року.

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких б підтверджувалось ввезення на митну територію автомобіля, в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вищевказаний транспортний засіб, а саме автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов №WDF9264 не ввозився такою 27.09.2015 року на територію України, а також незареєстрований на такої ім'я у відповідних органах іноземної держави, довіреність на користування вказаним автомобілем така ніколи не отримувала та не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення. Зазначила, що у вказаному автомобілі вона перебувала виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій - ОСОБА_7, з яким жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на таку не було. Окрім цього, позивачка ОСОБА_1 наголосила, що жодної грошової винагороди за перетин кордону у вказаному автомобілі не отримувала. Після складення протоколу про ПМП, вона (позивачка ОСОБА_1.), вважаючи що відносно нею було вчинено злочин, неодноразово, зверталася до Мостиського відділення поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області із заявами про вчинення злочину від 22.05.2017 року, від 30.05.2017 року та від 02.06.2017 року. За результатами перевірки заяви про вчинення злочину від 02.06.2017 року, слідчим СВ Мостиського відділення поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 було внесено відомості до ЄРДР, про що позивачкою ОСОБА_1 надано до суду витяг з кримінального провадження №0000326 від 03.06.2017 року.

Також, 12.06.2017 року, Львівській митниці ДФС в рамках провадження у справі про порушення митних правил захисником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 подавалось клопотання про повернення матеріалів справи про порушення митних правил для проведення додаткової перевірки, так як в матеріалах справи були наявні суттєві недоліки, які були допущені в ході проведення первинної перевірки матеріалів, а саме те, що в протоколі про ПМП не зазначено марки автомобіля - предмета порушення митних правил та не з'ясовано усіх обставин справи у відповідності до ст. 458 МК України згідно якої адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Однак, вказане клопотання не було взяти до уваги відповідачем.

Крім цього, на підтвердження своєї непричетності до ввезення транспортного засобу, позивачка ОСОБА_1 надала суду довідку Президента столичного міста Варшави за № АО-D-XVII-II.5411.2.148.2017.EWR від 25.07.2017 року, в якій зазначається, що транспортний засіб із реєстраційним номером НОМЕР_3, НОМЕР_1 незареєстрований на позивачку ОСОБА_1

Слід зазначити і те, що на виконання ухвали суду від 28.09.2017 року про судове доручення іноземному суду надано відповідь начальника посту прикордонної служби у с. Медика Підкарпатського воєводства від 14 грудня 2017 року, яка стосується перетину кордону транспортним засобом, а саме автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 зазначений у інформаційній базі даних, як транспортний засіб, що перетнув державний кордон на дорожньому виїзному напрямку із Республіки Польща до Республіки України 27.09.2015 року о годині 21:50.

Згідно даної інформації водієм транспортного засобу вказано гр. Республіки Польщі - ОСОБА_7, який 27.09.2015 року перетинав державний кордон на основі паспорта серії НОМЕР_5, а пасажиром вказано - ОСОБА_1 (позивачку по справі), яка перетинала державний кордон на основі дозволу МРГ НОМЕР_6.

Також суду надано лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, який містить витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України у період 27.09.2015 року гр. України ОСОБА_1

Відповідно до вказаного витягу позивачка ОСОБА_1 не була водієм транспортного засобу із реєстраційним номером НОМЕР_3, в якому вона перетинала державний кордон України 27.09.2015 року.

У п.3 Наказу ДМСУ від 17.11.2005 р. № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» зазначено, що транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред'явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою.

Згідно п.7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду подає оригінал та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження ).

З огляду на наведені норми, позивач ОСОБА_1 будучи не водієм транспортного засобу, ні його власником чи користувачем, взагалі не могла пред'явити транспортний засіб для митного контролю та митного оформлення.

Також, слід зазначити, що у протоколі про порушення митних правил №1898/20900/17 від 17.05.2017року позивачка ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказала, що не згідна із змістом даного протоколу та винною себе не визнає.

Крім того, із змісту оскаржуваної постанови слідує, що така була винесена у присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності - позивачки ОСОБА_1, яка, як стверджує, під час розгляду справи надавала посадовій особі митниці вищенаведені пояснення про те, що вищевказаний транспортний засіб нею не ввозився 27.09.2015року на територію України, за кермом даного автомобіля вона не була, жодних домовленостей із водієм транспортного засобу про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було.

Однак, при розгляді справи про порушення митних правил та винесенні спірної постанови жодним чином не було враховано дані пояснення позивачки ОСОБА_1 Надані останньою пояснення, як особою, що притягається до адміністративної відповідальності, не відображено в оскаржуваній постанові в справі про порушення митних правил.

Посадові особи Львівської митниці ДФС не надали належної оцінки доводам позивачки ОСОБА_10 про не ввезення такою вищевказаного автомобіля на митну територію України та не перевірили вищенаведені обставини. Отже, при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано всі обставини, що мали значення для прийняття рішення в справі про порушення митних правил, чим порушено вимоги ст.489 МК України.

Згідно вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Згідно ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без доведення складу даного правопорушення, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п.3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивачки не спростовано, а відтак прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішення суду відповідно до частини першої ст.242 КАС України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Скоромний Я.І. при розгляді справи про порушення митних правил №1898/20900/17 зобов'язаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином з'ясувати усі обставини справи, зокрема, з'ясувати факт ввезення саме позивачкою вищевказаного транспортного засобу на територію України, вжити заходів для отримання детальних пояснень у позивачки, перевірити обставини, на які вказує позивачка у своїх поясненнях, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивачки. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не враховано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому таку слід визнати протиправною та скасувати.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 при розгляді справи скористалась послугами адвоката Каралюса Л.М.

Так, за визначенням ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ). Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАСУ). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачкою ОСОБА_1 надані суду договір про надання правової допомоги та акт здавання-приймання виконаної роботи з калькуляцією вартості правової допомоги.

Відповідно до змісту акту виконаних робіт, позивачці ОСОБА_1 була надана правова допомога шляхом: підготовки, складання та оформлення позовної заяви про визнання протиправною і скасування постанови посадової особи митного органу про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил (2 робочі дні) на суму 1200 грн.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 1200 грн. Отже, адвокатом та позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 по суті спору задоволені, тому витрати на правничу допомогу, сплачена позивачкою ОСОБА_1 на загальну суму 1200 грн., має бути стягнута з Львівської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243 - 246, 250 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Львівської митниці ДФС - начальника Управління ПМП Скоромного Ярослава Ігоровича від 03.07.2017року в справі про порушення митних правил №1898/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Стягнути з Львівської митниці ДФС, за рахунок бюджетних асигнувань, понесені ОСОБА_1, та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення виготовлено 19.10.2018 року.