Справа № 1840/2971/18
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 р. Справа № 1840/2971/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 1840/2971/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОХИМ В"
до Головного управління ДФС у Сумській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "НЕОХИМ В" (далі по тексту - позивач, ТОВ "НЕОХИМ В") звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якій просить:
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що висновок акту перевірки в частині порушення пп.189.1 ст. 189, пп.198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України за березень 2018 р. в сумі 103888 грн. є таким, що відповідає фактичним обставинам, складеним у відповідності до норм податкового законодавства, є правомірним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 128-129, том 6).
Ухвалою суду від 06.08.2018 р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04.10.2018 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в період з 24.05.2018 р. по 21.06.2018 р. працівниками ГУ ДФС у Сумській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ Неохим В з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р., валютного за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р., єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р., за результатами якої складено акт №3880/18-28-14- 02/33813241/50 від 27.06.2018 р. (а.с. 24-48, том 1).
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість в частині зменшення розміру від'ємного значення позивачу за платежем податок на додану вартість в сумі 103888 грн.
Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що підставою для зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 103888 грн. та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем є висновок про те, що ТОВ Неохим В в період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р. отримувало послуги по перегонці пустих цистерн на власних осях не опломбованих з-під хімічної речовини (злита повністю не очищена) від ПАТ "Українська залізниця" /Регіональна філія "Південна залізниця". На думку ДФС попередня оплата за залізничні послуги отримані від ПАТ «Українська залізниця», а саме перегонка пустих цистерн на власних осях не опломбованих із під хімічної сировини (злита повністю не очищена), є такими, що не є господарською діяльністю платника податку.
Проте, суд не погоджується із такими висновками відповідача, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 29.07.2015р.) передбачено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Законом України від 16.07.2015 № 643-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» в редакції з 16.07.2015, чинна з 29.07.2015, норму п.п.а. п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, а саме: до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Таким чином, з 29.07.2015 року платник податків, зобовязаний відображати податковий кредит на підставі отриманих податкових накладних.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Законом України від 28.12.2014 №71 -VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набув чинності з 01.01.2015 року у пункті 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в абзаці другому слова "з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку виключено.
Таким чином, підприємство в будь-якому випадку зобовязане відобразити податковий кредит у податковій декларації незалежно від того, чи повязане таке придбання з господарською діяльністю, чи ні.
Судом встановлено, що ТОВ «Неохим В» укладено із ПАТ «Українська залізниця» договори про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків та перевезення та надані залізницею послуги №03-410 від 26.02.2007року, (а.с. 119-121 том.1) №ЦТП/П3/0360-2017 від 25.10.2017р. (а. с. 140 -146 том.1), №05-410 від 20.10.2007р.
Отримання залізничних послуг від ПАТ «Українська залізниця» здійснювалось виключно за наявності обовязкової попередньої оплати, що прямо встановлено п. 2.2.2 договору №ЦТП/П3/0360-2017 від 25.10.2017р. та п. 2.4 договору №05-410 від 20.10.2007р. При цьому, п 3.1 Договору від №05-410 від 20.10.2007р.. встановлено, що розмір попередньої оплати визначається виходячи з очікуваного обсягу перевезень.
Оскільки, на дату сплати авансу та виписки податкової накладної за першою подією, не можливо було визначити перелік та обсяг залізничних послуг, що будуть надані, проте зазначені обставини не обмежували право підприємства включати такі суми ПДВ, до податкового кредиту.
Відповідно до п.п. 2) п. 4 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.08.2015 № 727 (надалі Порядок №727), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. У разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.
Проте, відповідачем в акті перевірки не було наведено найменування, кількість та вартість послуг по перегонці пустих цистерн, які, на думку податкового органу, не є господарською діяльністю платника податку.
Також, суд спростовує висновки податкового органу, що витрати операційної діяльності з повернення порожніх цистерн, є такими, що не повязані з господарською діяльністю, виходячи з наступного.
Так, в акті перевірки в обґрунтування порушення щодо заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 103888,40 грн. з послуг з перегонки пустих цистерн на власних осях не опломбованих із під хімічної сировини (злита повністю не очищена) від ПАТ «Українська залізниця», як таких, що не використані в господарській діяльності, зазначається, що дані витрати не були включені до вартості товарів чи готової продукції та не були перевиставлені на адресу замовників.
В акту перевірки зазначається, що зазначені послуги оприбутковані у складі «Інших витрат операційної діяльності» ДТ 949 КТ 685.
Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати" (Форма N 2), що затверджений Наказом Мінфіну України від 31.03.1999 № 87, операційна діяльність - основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю.
Таким чином, операційною є вся діяльність підприємства, а тому відображення витрат на рахунку «Інші витрати операційної діяльності» ДТ 949 КТ 685 не є порушенням або підтвердженням використання зазначених витрат поза межами господарської діяльності підприємства.
Посилання акту перевірки на те, що зазначені витрати не були включені до собівартості товарів та готової продукції, є таким, що суперечить ПСБО 9 «Запаси», що затверджені наказом Мінфін України від 20.10.1999 № 246 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», в п. 14 якого встановлено, що не включаються до первісної вартості запасів, а належать до витрат того періоду, в якому вони були здійснені (встановлені): загальногосподарські та інші подібні витрати, які безпосередньо не пов'язані з придбанням і доставкою запасів та приведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.
Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджену наказом Мінфіну України від 30.11.1999 № 291, на субрахунку 949 "Інші витрати операційної діяльності" узагальнюється інформація про такі витрати операційної діяльності, які не знайшли відображення на інших субрахунках рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності».
Пунктом 17.Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Мінфіну України від 31.12.1999 № 318, витрати пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати. Зазначені витрати відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Таким чином, суд вважає, що витрати на повернення порожніх вагонів, правомірно відображені у складі витрат періоду, в якому вони здійснені і обліковуються в бухгалтерському обліку у складі інших витрат операційної діяльності рах.949.
Відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Таким чином, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обовязкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
В той же час, не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.
Так відповідно до змісту договору на перевезення вантажів залізничним транспортом №05-410 від 20.10.2007 р. та №ЦТП/П3/0360-2017 від 25.10.2017р. додатку №3 до договору від 25.10.2017р. що укладений між ТОВ «Неохим В» та ПАТ «Українська залізниця», обовязковою умовою отримання цих послуг є повернення порожніх вагонів від станції вивантаження до станції відстою або наступного навантаження.
Крім того, договорами на придбання хімічної продукції з постачальниками передбачено обовязок покупця своїми силами та за свій рахунок відправити вагон постачальника на станцію прописки на адресу постачальника.
Обов'язок такого повернення також передбачено п. 1.2.3 Правил перевезення наливних вантажів, що затверджені наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 N 644.
Отже, послуги з повернення порожніх вагонів, безпосередньо повязані з господарською діяльністю ТОВ «Неохим В» в розумінні п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, так як пов'язані з виробництвом продукції, є обовязковою умовою отримання послуг з перевезення придбаної ТОВ «Неохим В» сировини та направлена на отримання доходу.
Прямий зв'язок використання цистерн, що повертаються порожніми, з фактом придбання сировини, що повозилась зазначеними цистернами, прямо підтверджуються в залізничних накладних на повернення цистерн.
Отже, послуги з повернення порожніх цистерн фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності платника податку, що і обумовлює їх господарський характер.
Факт використання придбаної сировини в господарській діяльності платника податку податковим органом не заперечується. Жодних порушень під час визначення податку на прибуток підприємств перевіркою не встановлено.
Таким чином, діяльність ТОВ «Неохим В» була направлена на отримання доходу та була прибутковою протягом всього періоду, що був перевірений, про що також наведено в акті перевірки (стор. 6 акту перевірки, додаток 10 до акту перевірки), а саме отримано прибуток в 2015році 7061,00 тис грн.., в 2016 році - 6618,0 тис грн, в 2017р. - 6435,0 тис грн., в 1 кв 2018р. - 599,0 тис. грн.
Отже, самим змістом актом перевірки підтверджується (висновком про прибутковість діяльності підприємства), що витрати по поверненню порожніх вагонів використані в безпосередній господарській діяльності підприємства, враховані під час визначення повної собівартості продукції, направлені на отримання доходу, шляхом врахування їх складі вартості виручки від реалізації виробленої продукції у відповідному періоді, що повністю спростовує висновок акту перевірки щодо не використання послуг з повернення порожніх цистерн в господарській діяльності.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області, як субєкт владних повноважень, не довело правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
Таким чином, донарахування податкових зобовязань на суму 103888 грн., є таким, що суперечить ст. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, так як витрати повністю використані в операціях, що прямо повязані з господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ "НЕОХИМ В" за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Сумській області 1762,00 грн. судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від 31.07.2018 р. №9217 (а.с.4, том 1).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОХИМ В" до Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.10.2018 р.

Суддя О.А. Прилипчук