Справа № 820/4519/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 р. № 820/4519/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Зубової В.М.,

представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіософт" з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення - рішення від 16.08.2017 р. № на загальну суму 418353 грн., яке було винесено ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що перевіркою було встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що свідчить про те, що діяльність останнього спрямована на надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного .

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіософт", ідентифікаційний код юридичної особи 30656027, адреса місцезнаходження: 61128, м. Харків, пр. Льва Ландау, б. 149, пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи, перебуває на обліку у Східній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як платник податків за основним місцем обліку, є платником податку на додану вартість ( а.с. 12-15).

Судом встановлено, що контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіософт» (податковий номер 30656027) з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ «Констракшен груп» (податковий номер 39959299) за період з 01.01.2017р. по 31.01.2017р. та з ТОВ «Полісся-2016» (податковий номер 40771310) за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. та подальшої реалізації або використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг).

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області складено акт від 02.08.2017 р. №8959/20-40-14-12-11/30656027 ( а.с.16-43).

Перевіркою встановлені порушення ТОВ «Радіософт»: п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198 п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на суму 418353 грн. у зв'язку з документально оформленими операціями з ТОВ «Констракшен груп» (податковий номер 39959299) за січень 2017 року та з ТОВ «Полісся-2016» (податковий номер 40771310) за березень 2017 року, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 418353 грн., у тому числі за січень 2017 року - 52016 грн., за березень 2017 року - 366337 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення від 16.08.2018 року №, яким зменшено суму податкового кредиту на 418353 грн. ( а.с.44).

Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням, звернувся до суду за його оскарженням.

По суті виявлених порушень суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення, стали висновки про неправомірне декларування у перевіряємому періоді ТОВ "Радіософт" господарських операцій із придбання товарів за договорами поставки від ТОВ «Констракшен груп» у січні 2017р. та від ТОВ "Полісся-2016" у березні 2017р. за відсутності факту реального здійснення цих господарських операцій, що свідчить про їх безтоварність та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства так як під час перевірки представниками позивача не надано товарно - транспортних накладних, що свідчать реальне переміщення придбаних у названих суб'єктів господарювання товарів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (згідно із Законом N 1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом N 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення).

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (згідно із Законом N 1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом N 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції).

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Виходячи з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду ( п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Уразі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Перевіряючи висновки перевірки та, як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на предмет їхньої відповідності положенням ч.2 ст. 2 КАС України, в розрізі господарських операцій позивача та його контрагентів у перевіряємому періоду, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Констракшен груп" та ТОВ "Полісся-2016".

Щодо господарських операцій між ТОВ "Радіософт" та ТОВ "Констракшен груп".

Між ТОВ "Радіософт" (у якості Покупця) та ТОВ " Констракшен груп " (у якості Постачальника) було укладено Договір поставки від 04.01.2017р. №7, укладений в м. Харкові ( а.с.105-108)

Відповідно до умов зазначеного договору Постачальник поставив на умовах EXW (Франко - завод) зі складу за адресою: м. Харків, майдан Руднєва, буд. 14/1, вироби згідно до специфікації №1 від 26.01.2017р. до названого договору поставки на загальну суму 312098,18 грн., в тому числі ПДВ 52016,36 грн. ( а.с.109).

Названа поставка оформлена видатковою накладною № 132 та податковою накладною № 5, оформленими 26.01.2017 згідно вимог чинного законодавства України на суму 312098,18 грн., у т.ч. ПДВ 52016,36 грн. ( а.с.102,110-111).

Постачальником надано покупцеві рахунок на оплату № 157 від 26.01.2017 року та останнім відповідну суму за отриманий товар сплачено, що вбачається з банківської виписки (а.с. 104, 112).

Специфікація та накладні підписані повноважними особами - директорами ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Констракшен груп», про що також зазначено у названому акті перевірки.

Фактична поставка здійснювалась силами покупця, ТОВ "Радіософт", безпосередньо зі складу продавця - ТОВ «Констракшен груп», зазначеного у названому договорі поставки на адресу місцезнаходження покупця.

Наведений в акті перевірки від 02.08.2017 витяг з податкової інформації від 14.03.2017 №288/20-40-14-13-12/3995929 свідчить про те, що за названою в договорі поставки адресою: м. Харків, майдан Руднєва, буд. 14/1, періодично перебувають представники ТОВ «Констракшен груп». Тобто, твердження відповідача про те, що це підприємство є фіктивним по суті спростовується даними самого ж відповідача.

Щодо господарських операцій між ТОВ "Радіософт" та ТОВ "Полісся-2016".

Між ТОВ "Радіософт" (у якості Покупця) та ТОВ "Полісся-2016" (у якості Постачальника) було укладено Договір поставки №106 від 10.02.2017 року в м. Харкові (а.с.92-93).

Відповідно до умов зазначеного договору Постачальник поставив на умовах EXW (Франко - завод) зі складу за адресою: м. Харків, вул. 23-го серпня, буд. 36, вироби згідно до специфікації №1 від 10.03.2017 р. до названого договору поставки на загальну суму 2198022,18 грн., в тому числі ПДВ 366 337,16 грн. ( а.с.94).

Названа поставка оформлена видатковою накладною № 35 та податковою накладною № 2, оформленими 10.03.2017 року згідно вимог чинного законодавства України на загальну суму 2198022,18 грн., в тому числі ПДВ 366 337,16 грн. ( а.с.89, 95-96).

Постачальником надано покупцеві рахунок на оплату № 36 від 10.2017 року та останнім відповідну суму за отриманий товар сплачено, що вбачається з банківських виписок (а.с. 91, 97-101)

Специфікація та накладні підписані повноважними особами - директорами ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Полісся-2016», про що також зазначено у названому акті перевірки.

Фактична поставка здійснювалась силами покупця, ТОВ "Радіософт", безпосередньо зі складу продавця - ТОВ «Полісся-2016», зазначеного у названому договорі поставки на адресу місцезнаходження покупця.

Наведений в акті перевірки від 02.08.2017 витяг з податкової інформації від 27.04.2017 р. №53/14/40771310 свідчить про те, що відсутність представника ТОВ «Полісся-2016» за названою в договорі поставки адресою: м. Харків, вул. 23-го серпня, б.36 ніким не перевірялась. А пояснення директора ТОВ «Полісся-2016» Бойка Б.В. були надані ним поза будь - яким процесом без надання йому будь - якого процесуального статусу, отже не можуть сприйматися судом як належні та допустимі докази.

Згідно до повідомлення Прокуратури Харківської області, кримінальне провадження №0000610, відкрите за заявою директора ТОВ «Радіософт» ОСОБА_1. за ч.2 ст. 364 КК України закрито за відсутності події злочину ( а.с.69). Про наявність будь - яких інших кримінальних проваджень сторони суд не повідомили.

Отриманий від контрагентів товар, зберігався на складі, який орендує позивач у ТОВ "ХімРост" за договором № 1 від 21.07.2016 року ( а.с.127-129) та в подальшому, був реалізований позивачем ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", ТОВ "Український державний центр радіочастот"( а.с.130- 155).

Вказані правочини відображені в бухгалтерському обліку ( а.с.113-126).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів позивачу від контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.77 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права, а таким чином за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж отримання товару та, в подальшому, по ланцюгу постачання - прибутку.

Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "Радіософт", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Щодо посилання контролюючого органу на результати опрацьованих податкових інформацій у підтвердження нереальності господарських операцій позивача з останніми, суд, окрім вже зазначеного вище, зазначає, що така інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача, без оцінки їх діяльності у відносинах з позивачем, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Окрім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені його постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Суд також зазначає, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

Як встановлено судом, контрагентами позивача були складені податкові накладні та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Матеріалами справи доведений факт реального отримання платником податку ТОВ «Радіосервіс» продукції за вищеназваними договорами поставки від ТОВ «Констракшен груп» та від ТОВ «Полісся-2016». Отже, доведено правомірність отримання податкового кредиту за господарськими операціями з названими підприємствами.

Щодо посилань відповідача на неподання до перевірки документального підтвердження щодо переміщення товарів, суд зазначає наступне.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Суд вказує, що, встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Відповідно до Роз'яснень інформаційного листа від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 Вищого адміністративного суду України, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд також вважає неспроможним посилання відповідача на те, що основним видом діяльності ТОВ «Констракшен груп» є код 46.33 - оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, а предметом дослідженого договору поставки є постачання продукції інженерно - технічного призначення. Суд не бере до уваги це твердження, так як чинним законодавством України не заборонено суб'єктам господарювання здійснювати інші види діяльності, ніж ті, що зазначено ними у статичній звітності, окрім тих, що потребують спеціального дозволу.

Таким чином, господарські операції ТОВ "Радіософт" з його контрагентами підтверджуються вже наведеними вище документами первинного бухгалтерського та податкового обліку, які також досліджувались контролюючим органом під час проведення перевірки позивача, та підтверджують здійснення руху активів та зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача.

На підставі вищевикладеного, висновок відповідача стосовно неправомірного декларування у перевіряємому періоді ТОВ "Радіософт" господарських операцій із ТОВ «Констракшен груп» та із ТОВ «Полісся-2016», що призвело до завищення сум податкового кредиту з податку на додану вартість, спростовується наведеними нормами податкового законодавства та матеріалами справи.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що висновки акту перевірки від 02.08.2017 р. є необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на його підставі, - є протиправним та підлягає скасуванню.

При розгляді вказаної справи судом враховано висновки щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах, які викладені Верховним Судом в постановах, зокрема, від 27 лютого 2018 року у справі № 802/1853/16-а, від 27 лютого 2018 року у справі № 813/1766/17, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 804/4787/16, від 11 вересня 2018 року у справі №820/477/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 821/995/17 та ін., які, в силу ч.5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для врахування та враховано Харківським окружним адміністративним судом при вирішенні вказаної справи.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно ТОВ "Радіософт" податкового повідомлення-рішення від 16.08.2017 року №.

Суд застосовує також практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЛ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи було таке втручання виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Крім того, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї (CASE OF PEDERSEN AND BAADSGAARD v. DENMARK (Application no. 49017/99)).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт" ( , 61128, м. Харків, пр. Льва Ландау, б.149) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ( 61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.08.2017 р. № , яке винесено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт".

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт" ( , 61128, м. Харків, пр. Льва Ландау, б.149) у розмірі 6275,30 грн. ( шість тисяч двісті сімдесят п'ять гривень 30 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.