Справа № 820/3189/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3189/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018, суддя Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 19.07.18 по справі № 820/3189/18

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича треті особи ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство "АКТАБАНК" в особі відділення № 11 "Харківське регіональне управління" ПАТ "АКТАБАНК" , Публічне акціонерне товариство "АКТАБАНК"

про визнання протиправними та скасувати рішення (дії) та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними і скасувати рішення (дії) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 6.17) та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, б. 53) щодо визнання укладеного між ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) та публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" в особі начальника відділення № 11 "Харківське регіональне управління" публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Скали Романа Геннадійовича договору банківського вкладу "Універсальний" № В11- 0580/Т/612980 від 05 серпня 2014 року нікчемним;

- визнати протиправними і скасувати рішення (дії) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 6.17) та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, б. 53) щодо не включення позивача ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) за укладеним нею із публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" в особі начальника відділення № 11 "Харківське регіональне управління" публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Скали Романа Геннадійовича договором банківського вкладу "Універсальний" № В11- 0580/Т/612980 від 05 серпня 2014 року до Повного переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві "АКТАБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 6.17) та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, б. 53) включити ОСОБА_1 до вказаних переліку і реєстру та відшкодувати їй її кошти за вказаним банківським рахунком.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 по справі № 820/3189/18 закрито провадження в адміністративній справі.

Роз'яснено позивачу, що він має право звернутись із зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2634 грн.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що правові позиції Верховного Суду у справах 910/12294/16 та № 910/17448/16, на які послався суд першої інстанції, не можуть бути враховані у даній справі, оскільки сформовані за результатами розгляду справи господарської, а не адміністративної юрисдикції. При цьому, у вказаних справах вирішувалось питання не про відшкодування особі її банківського вкладу за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми відшкодування, а про задоволення вимог акцептованих вимог кредиторів на суми, що значно перевищують гарантовані Фондом суми відшкодування, які задовольняються не за рахунок коштів Фонду, а за рахунок активів банку.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року за № 19 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКТАБАНК", 16 січня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 6 "Про початок процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКТАБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "АКТАБАНК" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Приходько Юлію Вікторівну строком на 1 рік з 16 січня 2015 року по 15 січня 2016 року включно.

16 лютого 2015 року на ім'я уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Приходько Юлії Вікторівни ОСОБА_1 надіслала заяву від 26 січня 2015 року, в якій просила прийняти до розгляду раніше подану її заяву від 29 вересня 2014 року про повернення коштів за договором банківського вкладу та невідкладно повідомити її про прийняте за цією заявою рішення. Також, просила включити її до переліку вкладників за договорами банківського вкладу ПАТ "АКТАБАНК" та повідомити, коли і де вона зможе отримати її з депозитного рахунку.

У відповідь на вказану заяву уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" надіслала позивачу лист № 1291 від 07.04.2015, в якому зазначено, що під час складання списку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була виявлена група договорів банківського вкладу та банківського рахунку, укладених за обставин, що можуть вказувати на приготування до заволодіння державними коштами - коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом штучного створення умов для отримання компенсації вкладів. Також, вказаним листом повідомлено про те, що у разі, якщо уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" отримає від правоохоронних органів рішення про закриття кримінального провадження відносно конкретного вкладника ПАТ "АКТАБАНК", рішення про виплату суми вкладу в межах граничного відшкодування буде прийнято у найкоротші строки.

Оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" не прийняла жодного рішення щодо виплати або відмови у виплаті гарантованої суми відшкодування, 23 березня 2015 року ОСОБА_1 втретє подала заяву про виплату банківського вкладу, в якій вимагала терміново надати їй відповідь на питання, коли і де вона зможе отримати свої гроші та нараховані на них проценти по вкладу на її депозитному рахунку.

Відповідно до протоколу комісії з перевірки правочинів (інших договорів), пов'язаних з укладенням договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в т.ч. карткових), здійсненням перерахування коштів між клієнтами в межах ПАТ "АКТАБАНК" № 153 від 19.10.2017, договір № В11- 0580/Т/612980 від 05 серпня 2014 року визнано нікчемним на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

26 жовтня 2017 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Кулішом В.М. складено повідомлення про нікчемність правочинів № 2550, до якого був включений вище зазначений договір позивача.

Не погодившись з рішенням відповідачів про визнання нікчемним договору банківського вкладу, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування цього рішення, визнання неправомірними дій другого відповідача щодо невключення позивача до Повного переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Актабанк» за рахунок Фонду, а також про зобов'язання Фонду та Уповноваженої особи включити ОСОБА_1 до вказаних Переліку і Реєстру, та відшкодувати їй кошти за банківським вкладом.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач оскаржує дії Уповноваженої особи Фонду не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим. Враховуючи, що з даним позовом звернулась фізична особа, питання про захист свого права у разі його порушення банком, який перебуває на стадії ліквідації, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &l«;…&?»; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?о;…&?л;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Фонду та уповноваженої особи про визнання протиправними й скасування рішення (дії) Фонду та Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліша В.М. щодо визнання договору банківського вкладу нікчемним та визнання протиправними і оскарження дій Фонду та Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до Повного переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "АКТАБАНК", зобов'язання включити до вказаного переліку і реєстру, відшкодування коштів за вказаним банківським вкладом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 цього Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 зазначеного Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків із ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Фонд як юридична особа публічного права виконує спеціальну функцію у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Судження суду першої інстанції про те, що під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 3 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), колегія суддів вважає за необхідне вказати, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Нормами ст. 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Саме тому в ч. 8 ст. 36 Закону № 4452-VI зазначено, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Таким чином, немає підстав вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку як господарюючого суб'єкта. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.04.2018 у справі № 813/921/16, від 23.05.2018 по справі № 820/3770/16, від 06.06.2018 по справі № 815/863/16, від 20.09.2018 по справі № 815/6697/16, яка є обов'язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, від 16.05.2018 у справі № 910/17448/16, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище правові позиції Верховного Суду були сформовані під час розгляду справи господарської (а не адміністративної) юрисдикції, в рамках яких вирішувались питання про необхідність включення акцептованих вимог кредиторів до збанкрутілого Банку в сьому чергу на суми, що значно перевищували гарантовану Фондом суму відшкодування в розмірі 200 000 гривень.

Тобто, у вказаних справах, які переглядав Верховний Суд, і на які послався суд першої інстанції, вирішувалось питання не про відшкодування особі її банківського вкладу за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми відшкодування, а про задоволення вимог акцептованих вимог кредиторів на суми, що значно перевищують гарантовані Фондом суми відшкодування, які задовольняються не за рахунок коштів Фонду, а за рахунок активів збанкрутілого банку, якими розпоряджається Уповноважена особа Фонду.

Саме у зв'язку з цим Верховний Суд у вказаних постановах зробив висновок, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин, а тому у справах, які переглядалися, Уповноважена особа діяла не як суб'єкт владних повноважень і не власного імені, а від імені Банку як розпорядник його активами, який по відношенню до акцептованих кредиторів не має владно-управлінських функцій. У зв'язку з чим у вказаних справах між сторонами виникли приватно-правові відносини і Фонд не мав по відношенню до кредиторів Банку владно-управлінських функцій, а тому рішення його Уповноваженої особи про нікчемність правочину були визнані виключно внутрішніми документами банку, які не породжують жодних правових наслідків для контрагентів (кредиторів) банку.

Згідно з п.4 ч.1 ст.320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 по справі № 820/3189/18 підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 по справі № 820/3189/18 скасувати

Справу № 820/3189/18 - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді М.І. Старосуд М.М. Яковенко
Повний текст постанови складено 25.10.2018.