Справа № 0840/2990/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 жовтня 2018 року Справа № 0840/2990/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 11, )

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25)

про визнання протиправними та скасування Припису № ЗП 892/314/АВ/П від 07.06.2018 р. про усунення виявлених порушень,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» (далі - позивач до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Припис про усунення виявлених порушень № ЗП 892/314/АВ/П від 07.06.2018.

Ухвалою суду від 30.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.09.2018.

18.09.2018 відкладено підготовче засідання на 02.10.2018.

02.10.2018 закрито підготовче провадження та за клопотанням сторін призначено судове засідання на той же день.

В судовому засіданні 02.10.2018 оголошено перерву до 17.10.2018.

17.10.2018 від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

29.08.2018 до канцелярії суду надходило клопотання про об'єднання позовів, яке було відкликано позивача, про, що зроблений особистий запис на клопотанні, тому клопотання було залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно складено оскаржуваний припис, яким позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 чт 24 КЗпП України в частині не допущення працівників до роботи без укладання трудового договору, та усунути порушення ст. 142 КЗпП України в частині затвердження «Правил внутрішнього трудового розпорядку» генеральним директором позивача 05.11.2014 року, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації. Крім того, зазначає, що між ним та фізичними особами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено Договори підряду, які за своєю суттю є цивільно-правовими, а не трудовими. Зазначає, що висновок відповідача про наявність трудових відносин з вищевказаними працівниками ґрунтується виключно на припущеннях та невірному розумінні норм чинного законодавства України. Зазначає також, що «Правила внутрішнього трудового розпорядку» затверджено на конференції трудового колективу 05 листопада 2014 року, у зв'язку з чим вимоги ст.142 КЗпП України являються виконаними.

17.10.2018 від представника відповідача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що ним у встановленому чинним законодавством України порядку було проведено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання законодавства про працю в частині укладення трудових договорів; оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці та строків виплати заробітної плати; використання праці неповнолітніх. За результатами проведеного заходу було встановлено, що керівництвом позивача порушено ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, а саме допустило до роботи працівників без укладання трудового договору, а також припустилось порушення ст. 142 КЗпП України внаслідок затвердження «Правил внутрішнього трудового розпорядку» генеральним директором позивача 05.11.2014 року. Крім того, зазначає, що позивачем допущено підміну трудових відносин цивільно-правовими, а саме договори підряду, укладені позивачем з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 фактично носять характер трудових відносин, оскільки виконувана робота носить систематичних характер, виконувані роботи відносяться до функцій робітників за певних професій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

23 травня 2018 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 715 «Про проведення інспекційного відвідування», у зв'язку з рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами інформації, отриманої від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.03.2018 № 6203/04 щодо застрахованих осіб, які виконують роботи за цивільно-правовими договорами на позивача.

Крім того, 23 травня 2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення № 296 на проведення з 24.05.2018 по 07.06.2018 інспекційного відвідування ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування».

За результатами проведеного інспекційного відвідування позивача, відповідачем 07.06.2018 складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗП 892/314/АВ, в якому встановлені наступні порушення:

- ч. 1ст. 21, ч. 1, ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: «Документальною перевіркою наданих ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» документів: (цивільно-правових договорів, актів прийому виконаних робіт, інших бухгалтерських документів), встановлено, що трудові договори були укладені не з усіма працівниками. …у діях керівництва ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» вбачаються порушення вимог ст. 21, ст. 24 КЗпП України: - предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому робота носить постійний характер; - праця за вищезазначеними договорами не є юридично самостійною; - обов'язок ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» забезпечити фізичну особу матеріально-технічною базою; - оплата за вищевказаними договорами здійснюється систематично у фіксованому розмірі. Виходячи із вищевикладеного, відносини, які виникають між Виконавцями та Замовником мають ознаки трудових відносин;

- ст. 142КЗпП України, а саме правила внутрішнього трудового розпорядку затверджені генеральним директором ПАТ 05.11.2014 року, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)»

07 червня 2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано Припис № ЗП 892/314/АВ/П, яким позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч. 1 ст.21, ч. 1, ч. 3 ст.24 КЗпП України та ст. 142 КЗпП України.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття оскаржуваного припису звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (далі - Порядок №295).

Відповідно до пп.3 п.5 Порядку №295 Інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Як встановлено під час судового розгляду справи підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало повідомлення від Пенсійного фонду від 29.03.2018 №6203/04 щодо застрахованих осіб, які виконують роботи за цивільно-правовими договорами на позивача.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно п.20 Порядку №295 Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23 Порядку №295).

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного припису став висновок контролюючого органу про не оформлення позивачем трудових відносин з громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, чим порушено вимоги ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку генеральним директором, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), чим порушено ст.142 КЗпП України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Прийняття на роботу провадиться відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації.

У разі виконання робіт (надання послуг) не на підставі трудового договору, а відповідно до договору надання послуг, трудові відносини не виникають.

При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 Цивільного кодексу України).

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється Главою 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з передаванням її результату замовникові.

П. 1.1. Договорів підряду, укладених між позивачем та фізичними особами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визначено роботи, які підрядники виконують за договорами. Вартість робіт та порядок здійснення оплати за них визначено Розділом 3 Договорів підряду, відповідно п. 3.2. якого оплата здійснюється на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт, що відповідає вимогам глави 61 Цивільного Кодексу України.

Вищезазначені Договори підряду не визнавались недійсними, удаваними чи неукладеними.

Зазначаючи, що у договорах підряду, укладених між підрядниками та позивачем, вбачаються ознаки трудових договорів, відповідачем залишено поза увагою те, що основною ознакою, що відрізняє відносини з виконання підрядних робіт (цивільно-правові) від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного результату - виконання об'єму робіт. Підрядник за договором підряду, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Умовами вищевказаних договорів не обумовлено дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, також не передбачено дотримання норм охорони праці, санітарії та техніки безпеки, не передбачено облаштування робочого місця, тощо.

На підтвердження вільного волевиявлення сторін під час укладення договорів підряду та того, що правовідносини, які буди встановлені між позивачем та підрядниками за своєю суттю являються цивільно-правовими, а не трудовими Позивачем надано наступні письмові докази: Повідомлення підрядників - ОСОБА_8 (від 03.07.2017 ), ОСОБА_4 (від 03.07.2017), ОСОБА_2 (від 03.05.2017), ОСОБА_3 (від 03.07.2017), ОСОБА_7 (від 03.07.2017), ОСОБА_5 (від 06.07.2017), ОСОБА_6 (від 27.07.2017 ) та Лист ПАТ «ВІТ» вих. № 10-42/204 від 17.07.2018 про відсутність у Штатному розкладі ПАТ «ВІТ» наявності бригад.

Крім того, позивачем надано суду Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.». Даний письмовий доказ свідчить про відсутність у позивача порушень щодо повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, та військового збору, в тому числі і за цивільно-правовими договорами. Він також спростовує твердження Відповідача щодо загрози позбавлення соціальної захищеності підрядників.

Таким чином, позивач, як суб'єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання статутних завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Зобов'язуючи позивача укласти трудові договори, відповідач не врахував, що затвердження штатного розпису належить до компетенції суб'єкта господарювання. В свою чергу, виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичними особами зумовлена волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови, щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства.

Щодо порушення позивачем ст. 142 КЗпП України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.2 Припису суть порушення ст.142 КЗпП України полягає у тому, що «Правила внутрішнього трудового розпорядку» затверджені генеральним директором ПАТ 05.11.2014 року, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації…»

Відповідно ст.142 КЗпП України «Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу i профспілкового комітету на основі типових правил».

Правила внутрішнього трудового розпорядку позивача є невід'ємним додатком №3.2 до розділу III «Тривалість робочого часу» Колективного договору ПАТ «ВІТ», який затверджено на конференції трудового колективу 05 листопада 2014 року. Згідно порядку про повідомну реєстрацію колективних договорів має гриф затвердження Генеральним директором ОСОБА_9, Головою профспілкового комітету ОСОБА_10 та зареєстрований в УПСЗН Запорізької міської ради по Ленінському району за № 112 від 05.12.2014 року.

Згідно п. 12 Статуту Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування», затвердженого Загальними зборами акціонерів (власників), Генеральний директор є уповноваженим одноосібним виконавчим органом Товариства, який обирається Наглядова радою ПАТ «ВІТ», та відповідно до п.п. 2.2.11. пункту 2 його Контракту зобов'язаний від імені Товариства «…укласти колективний договір з профспілкою або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органами, а у випадку відсутності таких органів - представниками трудящих, обраними та уповноваженими трудовим колективом…».

Крім того, позивачем надано до суду Лист Головного управління Держпраці у Запорізькій області вих. № 08/034-06/5680 від 23.07.2018 «Про розгляд скарги та припинення виконання припису». Згідно даному Листу: «Визначення головним державним інспектором порушення ст. 142 КЗпП України є безпідставним та підлягає скасуванню, а саме: пункт 2 припису № ЗП892/314/АВ/П від 07.06.2018»

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судом встановлено, що в цивільно-правовому договір зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Також суд врахував, що цивільно-правовим договором встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, конкретний результат роботи, які повинні передати виконавець замовникові, визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик що були відображені в акті прийому передачі виконаних робіт.

Відповідачем суду не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях Позивача щодо укладення цивільно-правових договорів на виконання робіт порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 11, ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ) - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Припис Головного управлінням Держпраці у Запорізькій області про усунення виявлених порушень № ЗП 892/314/АВ/П від 07 червня 2018 року.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 11, ) суму судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 29.10.2018.

Суддя О.В. Конишева