Справа № 810/1938/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Київ №810/1938/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Василенко Г.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, у якому просив:

- визнати протиправним рішення комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників національної поліції щодо відмови про надання йому статусу учасника бойових дій від 23 березня 2018 року №2/І.2/ХХХІV/1;

- зобов'язати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати йому статус учасника бойових дій.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Національної поліції України в з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України № 2/І.2/ХХХІV/1 від 23 березня 2018 року. Зобов'язано Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем - Національної поліцією України подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що згідно пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції у позивача відсутні підстави для отримання статусу учасника бойових дій, оскільки такий не є поліцейським у розумінні статті 17 Закону України «Про національну поліцію». Також апелянт зазначає, що оскільки позивач в період відрядження Національною поліцією в райони проведення антитерористичної операції працював водієм, спеціальне звання в нього відсутнє, присяга не складалася, то питання щодо надання йому статусу учасника бойових дій не входить до компетенції комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.

Від позивача до суду 05.09.2018 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій позивачу через те, що він не є поліцейським, а є працівником Національної поліції свідчать про можливість допущення прямої дискримінації до працівників Національно поліції України, які в даному випадку перебували під час роботи в НП на посаді державного службовця чи іншого працівника, який не підпадає під визначення терміну «поліцейський», та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року прийняте у порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернувся до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (далі - Комісія) із заявою, в якій, з посиланням на перебування як працівника поліції в період з 12 липня 2016 року по 14 серпня 2016 року в період проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, просив надати йому статус учасника бойових дій як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Даний факт підтверджується: витягом з наказу голови Національної поліції України № 478 о/с дск від 08.07.2016; витягом з наказу начальника Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» № 178 від 12.07.2016; витягом з наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 197 від 15.07.2016 та № 227 від 14.08.2016 року; довідками про безпосередню участь в АТО № 13037/301/02-2016 від 12.08.2016 та № 237 від 09.08.2017; довідкою про залучення особи до участі в антитерористичній операції; посвідченням про відрядження № 112.

Рішенням від 23 березня 2018 року Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій. Підставами відмови визначено: 1) п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 2) абз. 2 п. 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року; 3) абз. 2 п. 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справі України від 23 травня 2016 року № 405.

За змістом витягу із протоколу № 2 Комісії від 23 березня 2018 року (а.с. 29-30, на засіданні комісії за наслідком заслуховування інформації заступника начальника відділу управління соціально-психологічної роботи та проходження служби ДКЗ про надання на розгляд комісії матеріалів на ОСОБА_2, відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій через відсутність підстав для надання статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій позивачу через те, що він не є поліцейським, а є працівником національної поліції свідчать про можливість допущення прямої дискримінації до працівників Національної поліції України, які в даному випадку перебували під час роботи в Національної поліції на посаді державного службовця чи іншого працівника, який не підпадає під визначення терміну «поліцейський».

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ такий спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (далі - Порядок №413).

За приписами п.2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобовязаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзвязку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Таким чином, Закон 3551-ХІІ та Порядок № 413 чітко окреслюють категорію осіб за посадою та статусом, які за наявності сукупних ознак (участь у захисті незалежності, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення) та підтвердження таких даних відповідними документами, визнаються учасниками бойових дій.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

За приписами ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п. 9, 17, 20 ст. 22 Закону № 580-VIII керівник поліції: у межах повноважень надає доручення, обов'язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; у визначеному порядку вносить подання про представлення поліцейських, державних службовців апарату центрального органу управління поліції та працівників поліції до відзначення державними нагородами України; вносить Міністру внутрішніх справ України пропозиції про утворення територіальних органів поліції, які є юридичними особами публічного права, у межах граничної чисельності поліцейських, державних службовців та працівників поліції і коштів, визначених на її утримання, а також щодо їх ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, колегія суддів зазначає, що Закон № 580-VIII розмежовує такі поняття як «поліцейський» та «працівник поліції».

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є водієм автотранспортних засобів Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України. Позивач не є поліцейським у розумінні положень Закону № 580-VIII, оскільки ним не складалася присяга поліцейського, не присвоювалося спеціальне звання, такий не проходив службу на відповідній (атестованій) посаді в поліції. ОСОБА_2 є вільнонайманим працівником.

Колегія суддів зауважує, що вичерпний перелік осіб, що визнаються учасниками бойових дій, передбачений п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ, встановлює таке право саме для саме поліцейських, а не для працівників поліції, інших працівників.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджували б участь позивача у забезпеченні виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», та публічної безпеки і порядку в районах проведення АТО, саме у якості поліцейського чи в статусі особи, що за приписами Закону 3551-ХІІ та Порядку № 413, може бути визнана учасником бойових дій.

Згідно п. 1 розд. ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2016 року №405, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 року за N 857/28987 (далі - Положення №405) основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання та позбавлення статусу учасника бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, розгляд питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 2, 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як встановлено абз. 2 п. 4 розд. ІІ Положення № 405 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для визнання його учасником бойових дій, а отже приймаючи рішення від 23 березня 2018 року №2/І.2/ХХХІV/1, Комісія національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України діяла на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.

Додатково суд зазначає, що в даному випадку відсутні порушення конституційних прав позивача на соціальний захист, як особи, що приймала безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону 3551-ХІІ учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Як передбачено п. 13 ст. 9 Закону 3551-ХІІ учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Управлінням соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації ОСОБА_2 надано статус учасника війни. 12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 видано відповідне посвідчення учасника війни серії НОМЕР_1 (а.с.19).

Таким чином, позивач за свою безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, для якої його було скеровано у відрядження до зони АТО, набув статусу учасника війни, тобто особи, на яку розповсюджуються визначені Законом 3551-ХІІ гарантії, пільги, цільові програми соціального і правового захисту і т.п., а відтак порушення прав позивача судом не встановлено.

Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, колегія суддів приходить висновку, що Комісією національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, відповідно до приписів ст. 77 КАС України, доведено правомірність рішення від 23 березня 2018 року №2/І.2/ХХХІV/1, а відтак, суд приходить до висновку, що вимоги про його скасування не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, також, відсутні правові підстави для зобов`язання Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що Комісією при прийнятті рішення про відмову позивачу у наданні статусу учасника бойових дій не досліджувались обставини, визначені Розділом ІІІ Положення №405, у зв'язку з чим, на думку суду першої інстанції, таке рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Розділом ІІІ Положення №405 розрізнено випадки щодо прийняття Комісією рішення про надання особі статусу як учасника бойових дій та і учасника війни.

Оскільки позивач звертався до Комісії з заявою саме про надання йому статусу учасника бойових дій, то Комісія мала керуватися п. 1-2 розділу ІІІ Положення №405, відповідно до яких: Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: 1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; 2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; 3) перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій на підставі таких документів:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь поліцейського у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

- для поліцейських, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, а також витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

- для поліцейських, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, а також матеріали службових розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв;

- для поліцейських, які проходять службу в органах поліції, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

Так, на засіданні Комісії 23.03.2018 було розглянуто в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, звернення позивача щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновку суду, викладені в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко