Справа № 813/851/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №813/851/16

адміністративне провадження №К/9901/15620/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника ДФС України Щеглової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року (колегія суддів у складі: Кузана Р.І., Кухар Н.А., Хоми О.П.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (колегія суддів у складі: Гудима Л.Я., Довгополова О.М., Пліша М.А.) у справі № 813/851/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (ГУ ДФС України у Львівській області), у якому просив визнати протиправним і скасувати наказ ДФС України від 15 лютого 2016 року № 32-ДС про звільнення з роботи, поновити його на посаді заступника начальника ГУ ДФС України у Львівській області і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказував, що ним не вчинялося одноразового грубого порушення трудової дисципліни, фактично його звільнено за неналежний контроль діяльності ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», що є триваючим порушенням.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. На переконання заявника, судами не враховано ту обставину, що відповідальною особою за організацію діяльності та контролю за ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» є керівник зазначеного підприємства, тоді як позивач фактично був призначений «куратором» даного підприємства і він не наділений повноваженнями втручатися у його діяльність. Крім того, судами не взято до уваги листи, які позивач скеровував на адресу ДФС України, повідомляючи про фінансовий стан підприємства.

Від ДФС України та ГУ ДФС України у Львівській області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2, у якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Позивач та представник ГУ ДФС України у Львівській області в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДФС України, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що наказом ДФС України від 25 листопада 2014 року № 1550-о ОСОБА_2 призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника ГУ ДФС у Львівській області.

Згідно з наказами ГУ ДФС у Львівській області від 2 грудня 2015 року № 56 та від 28 липня 2015 року № 470 «Про розподіл обов'язків між керівництвом ГУ ДФС у Львівській області» заступник начальника ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 здійснює, у тому числі, керівництво ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», що перебуває у державній власності.

На підставі доповідної записки Департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку від 12 серпня 2015 року щодо фактів можливих порушень під час оформлення документів щодо передачі об'єктів нерухомого майна, які перебувають на балансі ГУ ДФС у Львівській області, а також перевірки причин збитковості ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», 13 серпня 2015 року ДФС України ініціювало проведення службової перевірки, у тому числі, щодо виконання ОСОБА_2 службових обов'язків.

Акт про результати службової перевірки складено 28 серпня 2015 року.

Перевіркою встановлено, що ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» за І квартал 2015 року отримало значні збитки, кредиторська заборгованість станом на І квітня 2015 року є більшою, у порівнянні з показником на початку року. Підприємство продовжило тенденцію збільшення збитків у ІІ кварталі 2015 року, а сума кредиторської заборгованості станом на 1 липня 2015 року збільшилась, у порівнянні з попереднім кварталом.

Протягом І півріччя 2015 року на рахунок ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» від ГУ ДФС у Львівській області перераховано платежі за комунальні послуги, в тому числі за І квартал 2015 року, однак такі кошти використовувались не за призначенням, що призвело до збільшення заборгованості перед енергопостачальними компаніями. Зокрема, частину коштів було використано для виплати протягом січня-липня 2015 року премій та надбавок керівнику ДП, що не допускалося умовами контракту у разі збитковості підприємства, а також іншим працівникам ДП.

Також, перевіркою встановлено, що на балансі ГУ ДФС у Львівській області обліковується нерухоме майно, розташоване у селі Майдан Жовківського району, яке передане в користування ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області». Перевіркою виявлено розбіжності між даними бухгалтерського обліку майна та даними Єдиного реєстру об'єктів державної власності, а саме: в бухгалтерському обліку нерухоме майно значиться як окремі об'єкти (будівлі), тоді як в реєстрі відображено одним об'єктом - база відпочинку «Чарівні озера». Більша частина цього нерухомого майна не експлуатується та зазнає значної руйнації, дерев'яні будинки занедбані; штучні озера, замощення та благоустрій території потребують відновлення.

Згідно з висновком акту службової перевірки погіршення економічного стану ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», невиконання показників фінансових планів протягом І та ІІ кварталів 2015 року, недотримання директором ДП Замостним В.В. умов «Контракту з керівником підприємства, що є у державній власності», укладеного 26 серпня 2014 року з ГУ Міндоходів у Львівській області, стали можливим внаслідок неналежного виконання заступником начальника ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків.

19 серпня 2015 року від позивача відібрано письмові пояснення щодо контролю за діяльністю ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області».

16 вересня 2015 Головою ДФС України прийнято наказ № 698 «Про результати службової перевірки», згідно з яким вирішено звільнити позивача із займаної посади за одноразове грубе порушення, що проявилось у незабезпеченні належного виконання службових обов'язків, визначених підпунктом 6 пункту 5, підпункту 2 пункту 12 Положення про ГУ ДФС у Львівській області, наказами ГУ ДФС у Львівській області від 2 грудня 2014 року № 56, від 28 липня 2015 року № 470. Однак, оскільки ОСОБА_2 в період з 31 серпня 2015 року перебував на лікарняному, питання щодо його звільнення відкладено до дня його виходу на роботу.

Позивач був тимчасово непрацездатним по 12 лютого 2016 року включно.

Наказом ДФС України від 15 лютого 2016 року № 32-ДС, прийнятим на виконання пункту 1 наказу від 16 вересня 2015 року № 696, позивача звільнено за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вважав правомірним звільнення позивача з роботи, оскільки він неналежно організував роботу підпорядкованого ДФС України ДП, не вживав заходів реагування щодо порушення керівником цього підприємства умов контракту, а також безпідставно погоджував виплату директору ДП премій та надбавок.

Однак, колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (яка діяла на час проведення службової перевірки) дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Загальні підстави припинення державної служби визначено КЗпП України. Крім загальних підстав, державна служба припиняється у випадках, передбачених статтею 30 Закону України «Про державну службу».

У статті 40 КЗпП України перелічено випадки, коли власник або уповноважений ним орган має право з власної ініціативи розірвати трудовий договір з працівником, а статтею 41 цього Кодексу визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання.

Так, одноразове грубе порушення трудових обов'язків, як підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника уповноваженого ним органу, має місце тоді, коли грубе порушення трудових обов'язків є одноразовим, а не тривалим і системним, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків тривале, неналежне «курування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо.

Одноразове грубе порушення службових обов'язків є самостійною підставою для припинення трудового договору, а тому суб'єкт владних повноважень має визначити, у чому конкретно полягає одноразове грубе порушення трудових обов'язків з боку працівника. При розгляді справ про поновлення на роботі суди мають з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх на відповідність закону.

Визнаючи звільнення позивача законним, суди вважали, що зафіксовані в акті службової перевірки факти порушення ОСОБА_2 покладених на нього трудових обов'язків, знайшли своє підтвердження. Водночас суди не надали жодної правової оцінки доводам позивача, якими він обґрунтовував свій адміністративний позов та апеляційну скаргу, про те, що фактично підставою для його звільнення було систематичне невиконання ним своїх обов'язків. Правова оцінка юридичній кваліфікації підстави звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, з огляду на його посадові обов'язки, в судових рішеннях відсутня.

Отже, вирішуючи спір, суди не з'ясували обґрунтованість звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, не встановили, чи можна кваліфікувати проступок ОСОБА_2 як одноразове грубе порушення ним своїх трудових обов'язків, та не вказали ознаки цього проступку.

Позивач звертав увагу на те, що в акті службової перевірки йшлося про певні порушення, вчинені ним впродовж І півріччя 2015 року, тоді як дисциплінарне стягнення накладено у лютому 2016 року. Однак суди не з'ясували, коли було вчинено і безпосередньо виявлено одноразовий грубий проступок, за який звільнено позивача, та не перевірили у зв'язку у цим, чи дотримано відповідачем строки застосування дисциплінарного стягнення, передбачені статтею 148 КЗпП України.

Водночас, Суд вважає необґрунтованими доводи позивача у касаційній скарзі про те, що він був лише «куратором» ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» і не міг втручатися у його діяльність, оскільки повноваження стосовно нагляду за роботою вказаного підприємства (серед яких і здійснення контролю за фінансовою діяльністю ДП, за ефективністю використання і збереження закріпленого за ДП державного майна) були покладені начальником ГУ ДФС України у Львівській області на свого заступника - ОСОБА_2

Відповідно до статті 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. При цьому суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, та не надано їм відповідну правову оцінку, правильність якої могла б бути перевірена касаційним судом, відповідно до частини другої статті 353 КАС України ухвалені у цій справі судові рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець