Справа № 2040/5693/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 жовтня 2018 р. № 2040/5693/18

Харківський окружний адміністративний суд, у складі

головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61157) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" ОСОБА_2 (бульвар Тараса Шевченка, буд. 35, м. Київ, 01032) про визнання дії протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" ОСОБА_2, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський про визнання переказу коштів (транзакції) на суму 20673,18 грн., здійсненного ТОВ ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР на рахунок №2401, що належить позивачу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) нікчемним;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком №2401 на суму 20673,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не включено позивача до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду.

Позивач у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно відзиву на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 як клієнтом, та ПАТ «Банк Михайлівський», як банком, 01.12.2014 укладено договір №980-032-000000110 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» та відкрито поточний рахунок 2401, в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснення розрахунково-касового обслуговування(а.с. 17).

Між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 11.04.2014 укладений Договір доручення №1, згідно умов кого Банк, в якості Повіреного мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності(а.с.66).

Відповідно, 04.04.2016 між ОСОБА_1, як позикодавцем, та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як позичальником, укладено договір №980-032-000215628 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку), від імені позичальника зазначено - ПАТ «Банк Михайлівський», як повірений згідно договору доручення та довіреності(а.с.21).

У матеріалах справи наявна копія квитанції від 04.04.2016 №QS608501 на підтвердження внесення коштів ОСОБА_1 з призначенням платежу: переказ коштів згідно з договором від 04.04.2016 №980-032-000215628 у розмірі 20000,00 грн.(а.с. 22).

За умовами вказаного договору, кошти надаються ОСОБА_1 позичальнику - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», у тимчасове користування за плату, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язано повернути ОСОБА_1 отримані кошти в зазначений строк на рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський», та сплатити за період користування відповідні проценти.

На виконання цього договору, на поточний рахунок позивача, ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» перераховано кошти у розмірі 20000,00 грн. за договором №980-032-000215628 та відсотки за цим же договором у розмірі 672,18 грн, тобто повернуто кошти на загальну суму 20673,18 грн.(а.с. 20 довідка від 10.10.2017 № ЗГ1/23787).

Разом з тим, в зазначеній довідці міститься інформація про те, що зараховані кошти на поточний рахунок позивача з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (ЦК України) та п. 7-9 ч. 3 ст. 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правлінням Національного банку України 23.05.2016 «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, про це зазначено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог ч.3 ст. 18 Закону Украйни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за посиланням в мережі Інтернет.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01 вересня 2016 року всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», делеговано ОСОБА_2 з 05 вересня 2016 року.

Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» 25 січня 2017 року повідомлено позивача, що кошти у сумі 20673,18 грн., на момент введення тимчасової адміністрації дійсно знаходились на поточному рахунку позивача, але на підставі ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» є нікчемним (повідомлення про нікчемність правочину № ЗГ1/11746).

Позивач частково отримав відшкодування у розмірі 85256,36 грн., але залишок коштів у розмірі 20673,18 грн. досі не отримано.

Таким чином, право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися коштами у сумі 20673,18 грн. на поточному рахунку №2401 в ПАТ «Банк Михайлівський» порушене.

Відповідач обґрунтовує не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на гарантоване відшкодування відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тим, що правочин з перерахунку коштів на рахунок позивача є нікчемним.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Однак, жодна з підстав, вказаних у ст. 38 Закону №4452-VI, не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ "Банк Михайлівський" у правовідносинах з Позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його рахунок у банку).

Суд зазначає, що доказів порушення вимог чинного законодавства при укладанні Договору банківського рахунку, при внесенні на рахунок позивача грошових коштів, подальшому перерахуванні цих коштів на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та їх поверненню на рахунок ОСОБА_1 до суду не надано.

Згідно з ч.2 ст. 38 Закону №4452-УІ уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Таким чином, уповноваженою особою не було зазначено, яким чином перекази коштів, ініційовані ТОВ "ІРЦ" на користь позивача, мають відношення до підстав нікчемності, визначених законодавством.

Отже, висновок щодо нікчемності не був обґрунтований жодними доводами чи доказами. Натомість в Уповноваженої особи відсутні повноваження надавати правову оцінку договорам, які укладені Позивачем з третіми особами.

Так, згідно статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу II Положення «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 2), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також і осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»зазначено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів),вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 даної статті правочин може бути віднесений до нікчемного у випадку, якщо банк вчинив за таким договором певні дії (відчужив майно, здійснив оплату, прийняв зобов'язання, переоформив договір).

За змістом ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку суб'єкта господарювання передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень, і строків їх подання до банку.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року.

Відповідно до Інструкції № 22, а саме п.1.4 гл.1, розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Також, згідно з вимогами п.1.9 глави 1 та п.3.6 глави 3 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», що затверджена постановою Правління Національного банку від 21.02.2004 №22, платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунку платника.

Набуття коштів позивачем є належним та законним, оскільки переказ здійснений на виконання чинного договору належному отримувачу.

Отже, транзакція з переказу коштів не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного Кодексу України, а відтак не може бути визнана дійсним або нікчемним у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб», оскільки Банк не є стороною правочину, на виконання якого було здійснено переказ коштів.

Згідно з висновком Верховного Суду, що міститься у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст.38 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст.228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банки не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до Закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу Закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків.

Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.

Положення п.1 ч.2 ст.27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Натомість, докази, на які посилається відповідач, не підтверджують нікчемності повернення вказаних коштів або укладеного з позивачем договору.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що уповноваженою особою, як суб'єктом владних повноважень, не наведено дійсних обставин, за наявності яких можливо стверджувати про нікчемність досліджуваних операцій.

А отже суд приходить до висновку про відмову задоволенні позовних вимог, в частині визнання протиправними дій та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський про визнання переказу коштів (транзакції) на суму 20673,18 грн., здійсненного ТОВ ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР на рахунок №2401, що належить позивачу ОСОБА_1 нікчемним.

Разом з тим, враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд зазначає, що рахунок позивача має бути включеним до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Отже суд, вважає за належне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З метою відновлення порушеного права позивача, а також із урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком №2401 на суму 20673,18 грн підлягає задоволенню з урахуванням того, що відповідачу необхідно здійснити комплекс дій щодо відновлення порушеного права позивача.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на те, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61157) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" ОСОБА_2 (бульвар Тараса Шевченка, буд. 35, м. Київ, 01032) про визнання дії протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський щодо не включення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно гарантованої суми належної до виплати в розмірі 20673,18 грн.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком №2401 на суму 20673,18 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (01001, м. Київ, пров. Рильський, б. 10-12/3) на користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61157, код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 24 жовтня 2018.

Суддя В.В. Сагайдак