Справа № 813/2110/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року

14 год. 11 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., представниці позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання поновити позивача в органах внутрішніх справ; зобовязання вчинити дії, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2В.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання поновити позивача в органах внутрішніх справ, зобовязання вчинити дії, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації, просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 19.04.2018 року №1141 о/с, яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно штатні питання вирішено «звільнити ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУМВС у Львівській області на підставі п.63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ /через скорочення штатів/ з 07.11.2015 року; зобовязати відповідача вчинити певні дії, а саме: поновити ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ на службі в посаді, з якої його було незаконно звільнено з 07.11.2015 року; зобовязати відповідача вчинити певні дії, повязані з переведенням ОСОБА_2 на службу до батальйону спеціального призначення ГУ Національної поліції у Львівській області, а саме: скерувати його в розпорядження ГУ НП у Львівській області для подальшого проходження служби; зобовязати відповідача виплатити ОСОБА_2 середній заробіток (грошове забезпечення) за період вимушеного прогулу з 20.02.2018 року по день фактичного розрахунку із розрахунку 4171,72 гривні за місяць, 189,62 гривні за день; допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області про поновлення ОСОБА_2 на посаді, яку він займав до звільнення, та зобовязання ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області щодо стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати (грошового забезпечення) за один місяць; зобовязати відповідача виплатити ОСОБА_2 компенсацію за заподіяну йому незаконним звільненням з роботи моральну шкоду у розмірі 122859 (сто двадцять дві тисячі вісімсот пятдесят девять) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 по справі №813/2916/17 наказом №1140 о/с від 19.04.2018 позивача поновлено на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС у Львівській області з 07.11.2015. Того ж дня оскаржуваним наказом від 19.04.2018 №1141 о/с його вкотре звільнено з займаної посади з 07.11.2015 у звязку із скороченням штату працівників без попередження про скорочення та без належного повідомлення. Позивач звертає увагу на те, що відповідачем при прийнятті 19.04.2018 наказу №1141 про його звільнення з 07.11.2015 не було взято до уваги судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу №1042 о/с від 11.04.2017 про звільнення з посади з тих самих підстав з 07.11.2015. При цьому відповідач не виконав обовязку по проведенню розрахунку при звільненні. Поновивши ОСОБА_2 на посаді наказом №1140 о/с від 19.04.2018, кошти за період вимушеного прогулу з 20.02.2016 по 19.04.2018 відповідач не виплатив. Вказане суперечить рішенням Львівського окружного адміністративного суду та вимогам законодавства про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, законодавству про Національну поліцію України та свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 25.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.07.2018 закрито підготовче провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання Львівського окружного адміністративного суду 16.10.2018 зявилась представниця позивача ОСОБА_1, яка доводи, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надіслав.

Суд, заслухавши вступне слово представниці позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та спірні правовідносини.

ОСОБА_2 з 01.05.2015 проходив службу в ГУ МВС України у Львівській області на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом від 30.07.2015 №542 о/с ОСОБА_2 звільнено з 31.07.2015 зі служби в органах внутрішніх справ з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області на підставі п.63 «і» /у звязку з не проходженням випробування в період іспитового строку/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 у справі №813/5960/15 позов ОСОБА_2 задоволено частково: скасовано наказ від 30.07.2015 №542 о/с, поновлено ОСОБА_2 на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області з 31.07.2015.

На виконання постанови суду від 15.01.2016 у справі №813/5960/15 наказом голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України від 05.02.2016 №968 о/с ОСОБА_2 поновлено на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС у Львівській області з 31.07.2015.

Наказом голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України від 25.04.2016 №980 о/с скасовано наказ від 30.07.2018 №542 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Пунктом 3 наказу від 25.04.2016 №980 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ з посади за пунктом 63 «з» /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» з 06.11.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду № 813/1822/16 від 16.11.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017, скасовано наказ відповідача від 25.04.2016 №980 о/с та поновлено ОСОБА_2 на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015.

Одночасно з поновленням ОСОБА_2 на займаній посаді в органах внутрішніх справ з ГУ МВС України у Львівській області стягнуто на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.01.2016 по 16.11.2016 в сумі 39820,20 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Наказом від 11.04.2017 №1028 о/с скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 25.04.2016 №980 о/с та поновлено його зі звільненої посади з 07.11.2015.

Наказом від 11.04.2017 №1042 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області на підставі п.63 «з» /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 07.11.2015.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 по справі №813/2916/17 визнано протиправним та скасовано наказ від 11.04.2017 №1042, поновлено ОСОБА_2 на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59730,30грн з відрахуванням обовязкових податків і зборів.

Наказом №1140 о/с від 19.04.2018 позивача поновлено на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС у Львівській області з 07.11.2015.

Наказом від 19.04.2018 №1141 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області на підставі п.63 «з» /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 07.11.2015.

Не погоджуючись із таким наказом ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обовязки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ №114 від 29.07.1991, з наступними змінами та доповненнями (далі Положення).

Так, пунктом 63 «з» Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду трудових спорів» (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, повязаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Закон №580-VIII опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України» та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до підпунктів 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються таким особам, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені у вказаному пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного у вказаному пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Системний аналіз положень Закону №580-VIII свідчить, що таким передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Судовим рішенням від 16.11.2016 у справі №813/1822/16 встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог закону при винесені наказу від 25.04.2016 №980 о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015.

Судовим рішенням від 16.11.2016 у справі №813/1822/16 також встановлено, що оскільки позивача на момент набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію» звільнили зі служби, то він не мав можливості виявити бажання проходити службу в поліції. При цьому, відповідач, не допустивши фактично позивача до роботи та звільнивши його 25.04.2016 з 06.11.2015, позбавив тим самим можливості виявити бажання проходити службу в поліції у встановленому порядку.

Вказаним судовим рішенням також надано оцінку доводам відповідача щодо ліквідації ГУ МВС України у Львівській області, суть яких полягає у тому, що фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована.

Аналогічні обставини встановлені рішенням від 20.02.2018 у справі №813/2916/17.

В постанові від 27.05.2014 у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Ураховуючи таку правову позицію Верховного Суду України та відсутність у пунктах 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Згідно з частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що при винесені оскаржуваного наказу від 19.04.2018 №1141 о/с відповідачем не дотримано тих самих вимог чинного законодавства, що і при прийнятті наказів від 25.04.2016 №980 о/с та від 11.04.2017 №1042 о/с.

Поновлюючи ОСОБА_2 на посаді в органах внутрішніх справ з 07.11.2015 на виконання судового рішення від 20.02.2018 у справі №813/2916/17 шляхом видачі наказу від 19.04.2018 №1140 о/с, позивача фактично не було допущено до виконання обовязків.

Водночас, приймаючи наказ від 19.04.2018 №1141 о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади з 07.11.2015, ГУ МВС України у Львівській області не пропонувало позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Враховуючи викладене, звільнення позивача є передчасним та таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку, визначеному розділом ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Львівський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 02.03.2017, залишаючи без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 у справі №813/1822/16, вказав на відсутність у відповідача правових підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади з 06.11.2015, оскільки з цієї дати втратили чинність лише штати УМВС, а не було припинено (ліквідовано) таке УМВС.

Станом на 07.11.2015 ГУ МВС України у Львівській області дати звільнення позивача наказом від 19.04.2018 №1141 о/с, рівно як і станом на дату прийняття судом рішення, відсутні відомості про ліквідацію ГУ МВС України у Львівській області.

Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про відсутність достатніх і належних правових підстав для прийняття відповідачем наказу від 19.04.2018 №1141 о/с про звільнення позивача з займаної посади, тому такий наказ є протиправним і підлягає скасуванню, а позивач поновленню на займаній ним посаді.

Разом з тим, суд не може задовольнити вимогу позивача про вчинення дій з переведення його на службу спеціального призначення ГУ Національної поліції у Львівській області, а саме: скерування позивача в розпорядження ГУ НП у Львівській області для подальшого проходження служби, оскільки Головне управління Національної поліції у Львівській області не є правонаступником ГУ МВС у Львівській області, а є зовсім іншою, новоствореною юридичною особою, яка не є учасником вказаних спірних правовідносин. Відтак, ця вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління МВС у Львівській області на користь позивача середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячну заробітну плату слід обчислювати виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Виходячи із довідки № 2918 від 25.12.2015,виданої ГУ МВС України у Львівській області, середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 4171,25 грн, а середньоденне 189,62 грн.

Вимушений прогул позивача з дня звільнення до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі становить 411 робочих дні, а тому слід виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі (189,62 грн. х 411 робочих дні) в сумі 77933,82 грн.

Оскільки середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 4171,25 грн., таке підлягає до негайної виплати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання безпосередньо пов'язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв'язку.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 19.04.2018 №1141 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «з» /через скорочення штатів/ молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 з посади фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУМВС у Львівській області з 07.11.2015.

3. Поновити ОСОБА_2 на посаді фельдшера медичного пункту батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» ГУМВС у Львівській області з 07.11.2015.

4. Стягнути з Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_2 (пл. Авіації, 17/54, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 77933 (сімдесят сім тисяч девятсот тридцять три) грн. 82 коп., з відрахуванням обовязкових податків і зборів.

5. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 (пл. Авіації, 17/54, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на посаді та стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць в розмірі 4171 (чотири тисячі сто сімдесят одна) грн. 25 коп. звернути до негайного виконання.

6. У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.10.2018 року.

Суддя Качур Р.П.