Справа № 2а-8115/10/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2010-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2010 року 17:10 № 2а-8115/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Поліщук О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки України
про визнання протиправним та скасування наказу про анулювання ліцензії від 28.04.2010 №49
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування наказу про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності арбітражного керуючого.

Позов мотивовано тим, що відповідач прийняття оскаржуваного акта стало наслідком порушення відповідачем вимог чинного законодавства з питань регулювання банкрутства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване позивачам рішення було прийняте у зв'язку з встановленням порушення позивачем вимог законодавства та ліцензійних умов, що завдали шкоди інтересам боржника та кредиторів. Відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є фізичною особою підприємцем та мала статус арбітражного керуючого відповідно до ліцензії Державного департаменту з питань банкрутства від 23.08.2007, копія якої міститься у справі.

Постановою Господарського суду Харківської області від 14.08.2009 по справі № Б-19/117-09, залишеною без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2009, позивача було призначено ліквідатором ТОВ „Торгова компанія „Інтермаркет".

Постановою Вищого господарського суду України від вказані постанови судів першої та апеляційної інстанцій в частині призначення позивача ліквідатором боржника було скасовано.

22.04.2010 Управлінням з питань банкрутства у м. Києві та Київській області було проведено перевірку позивача з питань відчуження торгового центру (Арсен-1) (літ. А-2) та трансформаторної підстанції (літ. Б-1); формування ліквідаційної маси, погашення вимог кредиторів, відкриття одного рахунку боржника в банківській установі, відкликання довіреностей представників ТОВ „Торгова компанія „Інтермаркет".

Перевірка проводилася на підставі скарги АКБ „Укрсоцбанк" на дії позивача як арбітражного керуючого під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ „Торгова компанія „Інтермаркет".

З результатами перевірки було складено Акт про неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для певного виду господарської діяльності від 22.04.2010 № 24.

Перевіркою встановлено порушення позивачем абз. 3 ч.3 ст.3-1, абз.2 ч.2 ст.26, ч.1 та ч.7 ст.30, п.п. „а" п.1 ч.1 ст.31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які, на думку, перевіряю чого є підставою для анулювання ліцензії арбітражного керуючого.

28.04.10 відповідачем прийнято наказ про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідатора) відповідно до абз.9 ч.1 ст.21 Закону України „Про ліцензування певних вдів господарської діяльності".

Відповідно до п.1.1 Порядку контролю за додержанням ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 13 лютого 2002 р. № 22/35 контроль за додержанням арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) (далі - арбітражний керуючий) ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Ліцензійні умови) здійснюють Державний департамент з питань банкрутства (його територіальні органи з питань банкрутства) як орган ліцензування та Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва (і його представництва) як спеціально уповноважений орган з питань ліцензування (органи контролю) у межах своїх повноважень шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була здійснена позапланова перевірка. Згідно з 5.2. Порядку при позаплановій перевірці арбітражного керуючого комісія перевіряє факти порушення арбітражним керуючим Ліцензійних умов, наведені у заяві, або виконання розпоряджень про усунення порушень Ліцензійних умов.

Спільним наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства економіки України від 4 травня 2001 р. № 72/49 затверджено ліцензійні умови провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Пунктами 2 та 3 Ліцензійних умов встановлені кваліфікаційні та організаційні вимоги до арбітражного керуючого.

Кваліфікаційні вимоги провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) полягають в наступному.

ѕ Обов'язковою умовою провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є наявність у суб'єкта господарської діяльності ліцензії на цей вид діяльності.

ѕ Обов'язковою умовою провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є наявність у суб'єкта господарської діяльності вищої юридичної або економічної освіти.

ѕ Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) повинен володіти спеціальними знаннями.

ѕ Для здобуття спеціальних знань арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) суб'єкт господарської діяльності повинен пройти навчання в установленому законодавством порядку.

Організаційні вимоги до арбітражного керуючого передбачають таке.

ѕ При здійсненні своїх повноважень арбітражний керуючий зобов'язаний діяти відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

ѕ Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний:

ѕ При призначенні розпорядником майна - надавати Державному департаменту з питань банкрутства відомості, необхідні для ведення єдиної бази даних про підприємства, щодо яких порушено справу про банкрутство.

ѕ При призначенні керуючим санацією у десятиденний строк з дня винесення господарським судом відповідної ухвали повідомляти Державний департамент з питань банкрутства про: своє призначення; затвердження мирової угоди; закінчення виконання плану санації; звільнення від обов'язків.

ѕ При призначенні ліквідатором - повідомляти про своє призначення Державний департамент з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надавати Державному департаменту з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів.

З аналізу правових норм, на підставі яких було прийнято рішення про позбавлення позивача здійснювати діяльність арбітражного керуючого, вбачається наступне:

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.3-1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не можуть бути призначені арбітражними керуючими особи, які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, за винятком випадків, коли з дня усунення цієї особи від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років, якщо інше не встановлено цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, позивача було призначено ліквідатором ТОВ „Торгова компанія „Інтермаркет", проте постанова суду, відповідно до якої позивач була призначена ліквідатором -скасована. З наданих позивачем пояснень, останньою не оспорюється вказаний факт.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.26 цього Закону майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Згідно з ч.1 ст.30 цього ж Закону після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах,

якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу

майна банкрута.

Відповідно до ч.7 ст.30 зазначеного Закону ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Підпунктом „а" частини 1 статті 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею у першу чергу задовольняються вимоги, забезпечені заставою.

Посилання на зазначені вище норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в акті перевірки можуть свідчити про порушення позивачем вимог щодо здійснення ліквідаційної процедури та припинення повноважень ліквідатора в процедурі банкрутства.

В той же час, підстави для анулювання ліцензії арбітражного керуючого визначені у Порядку контролю за додержанням ліцензійних умов провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженому Наказ Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 13.02.2002 N 22/35.

Так, згідно з п. 6.5 Порядку підставами для анулювання ліцензії є: заява арбітражного керуючого про анулювання ліцензії; акт про повторне порушення арбітражним керуючим Ліцензійних умов; рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть фізичної особи - арбітражного керуючого; акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих арбітражним керуючим для одержання ліцензії; акт про встановлення факту передачі ліцензії або її копії іншій особі для провадження діяльності арбітражних керуючих; акт про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії; акт про невиконання розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов; неможливість арбітражного керуючого забезпечити виконання Ліцензійних умов, установлених для діяльності арбітражних керуючих.

Державний департамент з питань банкрутства приймає рішення про анулювання ліцензії протягом десяти робочих днів з дати встановлення підстав для анулювання ліцензії, яке вручається (надсилається) арбітражному керуючому із зазначенням підстав анулювання не пізніше трьох робочих днів з дати його прийняття (п.6.6 Порядку).

В оскаржуваному наказі підставою для анулювання ліцензії визначено п.9 ст.21 Закону, якою передбачено, що анулювання ліцензії відбувається за наявності акта про неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для певного виду господарської діяльності.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного наказу, відповідач посилався на те, що позивач не надала у дводенний термін на розгляд комісії документів (ухвал, постанов господарського суду, тощо), документів, що підтверджують проведення позивачем як арбітражним керуючим, інвентаризації та оцінки майна, документів, які підтверджують призначення іншого ліквідатора в провадженні у справі про банкрутство ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет», а також станом на день проведення перевірки позивачем не надано ухвал про призначення нового арбітражного керуючого. Власне зазначені факти, як вважає відповідач, свідчать про неможливість виконання позивачем Ліцензійних умов.

Суд вважає вказані вище доводи відповідача безпідставними з огляду на таке. Під час проведення відповідачем перевірки позивача остання не здійснювала функцій арбітражного керуючого щодо ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет», оскільки її повноваження були припинені згаданою вище Ухвалою Вищого господарського суду України. Позивач лише виступала держателем документів ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет», які були передані нею для правового аналізу адвокатській компанії.

Наведений вище Порядок контролю за додержанням ліцензійних умов чітко визначає в чому саме полягає неможливість виконання ліцензійних умов. Ненадання позивачем до перевірки документів не може свідчити про порушення позивачем абз.3 ч.3 ст.3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в якій йдеться про порядок призначення арбітражного керуючого, а отже неможливості виконання ліцензійних умов.

Як встановлено судом під час розгляду справи, матеріали перевірки позивача, так само як і оскаржуваний наказ, не містять доказів неможливості позивача забезпечити виконання ліцензійних умов, зміст яких наведено вище у спільному наказі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства економіки України від 4 травня 2001 р. № 72/49, яким затверджено ліцензійні умови провадження господарської діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

З огляду на це, суд вважає, що оскаржуваний наказ про анулювання ліцензії арбітражного керуючого прийнятий необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи було встановлено, що прийняття відповідачем оскаржуваного наказу потягло за собою порушення закріплених у ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, оцінивши за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні у матеріалах справи докази та пояснення сторін, надані під час розгляду справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення у формі наказу Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства економіки України № 49 від 28.04.2010 року про анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від 12.09.2007р. виданої на право провадження господарської діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Р.О. Арсірій