Справа № 804/7489/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

25 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 804/7489/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Семененко Я.В. (доповідач),

судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року (суддя Прудник С.В.) по справі №804/7489/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, треті особи без самосійних вимог - Четверта Дніпровська Державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою відповідальністю "Архрозвиток", ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Єдуардович, про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

10 листопада 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому просили визнати протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32375956 від 16.11.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною.

Позов обґрунтовувався тим, що оскарженим рішенням приватного нотаріуса про державну реєстрацію права на об'єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9, порушуються права позивачів, як співвласників домоволодіння.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки переданий на вирішення суду спір пов'язаний зі спором про цивільне право.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, фактично виходив з того, що підставами заявленого позову позивачами визначено

не питання щодо права на об'єкт нерухомого майна, а відповідність дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора, вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16.05.2018 року до суду від позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якому позивачі доповнили вимоги позову наступним змістом:

- визнати протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30135234 від 21.06.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною;

- визнати протиправним та скасування рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи індексний номер 30135356 від 21.06.2016 року, прийняте Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною.

За наслідками розгляду справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу від 25 липня 2018 року, якою провадження в адміністративній справі закрито з тих підстав, що переданий на вирішення суду спір стосується спору про право, у зв'язку з чим повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у справі, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачі фактично посилаються на необґрунтованість висновків суду щодо встановлення обставин, які свідчать про наявність спору про цивільне право. Заявники апеляційної скарги вказують на те, що ними не порушувалося перед судом питання щодо їх права на частку домоволодіння, оскільки таке право документально підтверджено і ніким не оспорюється. Спірні правовідносини, як зазначають позивачі, виникли саме з приводу дотримання відповідачами, під час здійснення публічно-владних управлінських функцій, вимог законодавства та прав інших співвласників домоволодіння, відносно якого приймалися спірні рішення. Крім цього, позивачі вказують на те, що питання щодо юрисдикції вже було вирішено судом апеляційної інстанції в постанові від 16 січня 2018 року.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Із заявленого позову не вбачається того, що між сторонами існує публічно-правовий спір. Навпаки, встановлені обставини у цій справі, свідчать про те, що вказаний спір виник з приводу захисту позивачами цивільного права, а саме права власності на частку в нерухомому майні.

Такі висновки ґрунтуються на наступному.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності, у тому числі позивача у справі ОСОБА_1.(1/4 частка), ОСОБА_11 (1/8 частка), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. та за життя склала заповіт на свою частку у домоволодінні на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - позивачів у справі.

Крім цього, одним із співвласників домоволодіння, із ? часткою, була ОСОБА_12.

Згідно із договором купівлі-продажу від 18.12.2012р. ОСОБА_12 продала свою частку у домоволодінні ОСОБА_9 - третій особі у справі.

Вказана домоволодіння розташовано на земельній ділянці 0,1000 га.

Згідно із Договором про визначення розміру ідеальних часток та поділ земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності від 20.09.2012р., ОСОБА_12 належить ділянка №1, яка має площу 0,0500га.

На підставі вказаного Договору ОСОБА_12 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2012р. ОСОБА_12 продала належну їй земельну ділянку ОСОБА_9.

На вказаній земельній ділянці, замість знищених об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_9 збудував новий житловий будинок загальною площею 216,6кв.м. та господарські будівлі і споруди, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації.

У зв'язку з реєстрацією права ОСОБА_9 на новозбудований житловий будинок приватними нотаріусами, як державними реєстраторами, приймалися оскарженні рішення:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32375956 від 16.11.2016 року ( з відкриттям розділу), об'єкта нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1.

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30135234 від 21.06.2016 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, за суб'єктом: ОСОБА_9;

- рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи індексний номер 30135356 від 21.06.2016 року, яким закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу, у зв'язку зі знищенням об'єкта нерухомого майна та проведенням державної реєстрації припинення права власності на нього.

Оскаржуючи вказані рішення приватних нотаріусів, позивачі вказують на те, що такими рішеннями порушуються їх права як співвласників домоволодіння.

В той же час, позивачі не підтверджують своїх прав на новозбудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, і такі права, наданими суду доказами, не підтверджуються.

Отже, з метою вирішення спірних правовідносин, які за позицією позивачів виникли з приводу того, що приватними нотаріусами не було забезпечено прав інших співвласників домоволодіння, оскільки відповідачами не було встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами (ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), визначальним є встановлення права позивачів на нерухоме майно, відносно якого відповідачами приймалися оскаржені рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту цивільних прав, які позивачі вважають порушеними, про що фактично і зазначив представник позивачів у судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлено правило про захист прав, зокрема, що виникають із цивільних відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про скасування рішень відповідачів, які у спірному випадку виконували функції органу державної влади, у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим судом першої інстанції законно постановлено ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі.

Посилання заявників апеляційної скарги на те, що підвідомчість вказаної справи вже була вирішена судом апеляційної інстанції у постанові від 16 січня 2018 року, суд вважає безпідставними, оскільки такі висновки суду (постанова від 16.01.2018р.) були зроблені на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, виходячи із обставин, які зазначені позивачами у позові. Натомість, після відкриття провадження у справі та розгляду справи по суті були встановлені обставини, які свідчать про наявність у цій справі спору про цивільне право, що виключає можливість розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року по справі №804/7489/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено 25.10.2018р.

Повний текст постанови складено 26.10.2018р.

Головуючий суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк