Справа № 420/5443/18
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5443/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: Орєшкова Н.В. (представник за довіреністю)

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовною заявою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 14; ) в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)(65026, м. Одеса, Митна площа, 1) до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65023, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Пастера, будинок 58; ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 57069051 від 04.10.2018р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 57069051 від 04.10.2018р.

Ухвалою від 22.10.2018 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін), з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 25.07.2018 р.; зобов'язано відповідача надати до суду письмові докази по справі; призначено судове засідання по справі на 29.10.2018 р. о 12 год. 00 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не погоджуючись з рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018р. у справі № 501/330/18 про визнання наказу начальника Адміністрації № 3323-2 від 23.10.2017р. про припинення трудового договору та його скасування, поновлення ОСОБА_3 та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.10.2018р у справі № 501/330/18 було відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою та зупинено дію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018р. по зазначеній справі. Позивач вважає, що на момент прийняття оскаржуваної постанови у відповідача були наявні визначені законом підстави для зупинення виконавчого провадження відповідно до приписів ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, у період, коли дію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018р. було зупинено, відповідачем протиправно винесено постанову ВП № 57069051 від 04.10.2018р., якою на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання явку представника не забезпечв, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018 р. у справі № 501/330/18 позовні вимоги ОСОБА_3 до Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу начальника ОФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) від 23.10.2017 р. за № 332К 3-2 про припинення трудового договору незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено:

наказ начальника Одеської Філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) за № 332К 3-2 від 23.10.2017р. про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 визнано незаконним та скасовано;

поновлено ОСОБА_3 в Одеській філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) на посаді заступника начальника розрахункового центру;

стягнуто з Одеської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.10.2017р. по час постановлення рішення суду 12.06.2018 року у розмірі 141330,06 грн. (сто сорок одну гривню триста тридцять гривень 06 копійок);

стягнуто з Одеської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок);

рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

17.08.2018р. Іллічівським міським судом Одеської області видано виконавчий лист у справі №501/330/18 про поновлення ОСОБА_3 в Одеській філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) на посаді заступника начальника розрахункового центру.

27.08.2018 р. старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіною Вікторією Володимирівною відкрито виконавче провадження ВП № 57069051 з примусового виконання виконавчого листа № 501/330/18 від 17.08.2018р., виданого Іллічівським міським судом Одеської області, про поновлення ОСОБА_3 в Одеській філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Одеського морського порту) на посаді заступника начальника розрахункового центру.

27.08.2018 р. (вих. № 31258) відповідачем відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про відкриття виконавчого провадження № 501/330/18 від 27.08.2018 р. направлено на адресу Одеської філії ДП «АМПУ».

10.09.2018р. (вих. № 29А.3-744) позивачем до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області направлено заяву, в якій повідомлено про невідповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого листа № 501/330/18 від 17.08.2018р., виданого Іллічівським міським судом Одеської області, в зв'язку з чим позивач просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57069051 від 27.08.2018р., яку відповідачем залишено без задоволення (лист від 03.10.2018р. (вих. №35096/В-11).

Листом від 20.09.2018р. позивачем було повідомлено відповідача та державного виконавця про те, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, не набрало законної сили та оскаржене до суду апеляційної інстанції. З урахуванням наведеного, позивач просив відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» зупинити/відкласти проведення виконавчих дій за виконавчим листом № 501/330/18 від 17.08.2018р., виданим Іллічівським міським судом Одеської області, до розгляду апеляційної скарги у зазначеній справі та набрання рішенням законної сили.

04.10.2018р. старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіною Вікторією Володимирівною з посиланням на ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про накладення штрафу на боржника ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» за невиконання вимог виконавчого документа у розмірі 5100,00 грн.

04.10.2018р. (вих. № 35096) зазначену постанову направлено на адресу ОФ ДП «Адміністрація морських портів України».

05.10.2018р. ОФ ДП «Адміністрація морських портів України» направлено на адресу Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву, в якій повідомлено, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.10.2018р. у справі № 501/330/18 відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018р. по зазначеній справі, та викладено клопотання про зупинення проведення виконавчих дій за виконавчим листом № 501/330/18 від 17.08.2018р., виданим Іллічівським міським судом Одеської області, до розгляду апеляційної скарги у зазначеній справі та набрання рішенням законної сили.

08.10.2018р. старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіною Вікторією Володимирівною прийнято постанову про зупинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 501/330/18 від 17.08.2018р., виданого Іллічівським міським судом Одеської області.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст.287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Статтею 129 Конституції України обов'язковість рішень суду, до яких належать і ухвали, визначена як одна з основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначає, що в разі якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов'язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець - у вигляді штрафу у подвійному розмірі - 10200 грн.

З аналізу вказаних норм можливо дійти висновку про те, що Законом № 1404-VІІІ встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду без поважних причин, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на час винесення державним виконавцем постанови ВП № 57069051 від 04.10.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018 р. у справі № 501/330/18 в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було виконано. Позивачем до прийняття оскаржуваної постанови було повідомлено відповідача про його оскарження до суду апеляційної інстанції та надано відповідні докази.

Судом встановлено, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.10.2018р. у справі № 501/330/18 відкрито апеляційне провадження та зупинено дію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018 р.

Тобто станом на час прийняття оскаржуваної постанови було зупинено дію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018 р., на виконання якого 17.08.2018р. було видано виконавчий лист.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно ч.1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання вищезазначених приписів чинного законодавства не було повідомлено у встановлений строк відповідача про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, суд враховує, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно п.п.1, 3 розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р., у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається боржнику.

Відповідачем не було встановлено факту невиконання боржником рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2018р. у справі № 501/330/18 без поважних причин. При цьому, останнього до прийняття оскаржуваної постанови було повідомлено боржником про вжиття заходів щодо оскарження рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист.

До суду відповідачем не надано обґрунтованого відзиву на позовну заяву та доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені надані на їх підтвердження докази, виходячи зі змісту приписів ст.ст.63,75 Закону №1404-VIII , суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, в зв'язку з чим наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови ВП № 57069051 від 04.10.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст 6, 14, 78, 90, 139, 161,205, 255, 273, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 14; ) в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)(65026, м. Одеса, Митна площа, 1) до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65023, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Пастера, будинок 58; ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 57069051 від 04.10.2018р., - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіної Вікторії Володимирівни ВП № 57069051 від 04.10.2018р. про накладення штрафу.

Стягнути з Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65023, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Пастера, будинок 58; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 14; ) в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)(65026, м. Одеса, Митна площа, 1) судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.