Справа № 826/16744/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 жовтня 2018 року м. Київ № 826/16744/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Києві ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Києві ОСОБА_2 (ОСОБА_2.), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (ТОВ "Кей-Колект"), ОСОБА_3 (ОСОБА_3.), ОСОБА_4 (ОСОБА_4.), ОСОБА_5 (ОСОБА_5), в якій висловила прохання:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39726731 від 16.02.2018, прийняте Державним реєстратором ОСОБА_2, філія Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Київ, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Кей-Колект";

- зобов'язати Державного реєстратора ОСОБА_2, філія Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Київ скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №24881823 за ТОВ "Кей-Колект" на квартиру АДРЕСА_1.

Позовна заява обґрунтована реєстрацією права власності на об'єкт нерухомого майна за ТОВ "Кей-Колект" відповідачем на підставі документів, що не відповідають вимогам Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у зв'язку з чим позивач позбавлена права власності на своє майно.

До позовної заяви долучено інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.02.2018, з якої вбачаться, що підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, є Договір про відступлення права вимоги від 12.12.2011 №5207-5208 та Договір факторингу від 12.12.2011 №1.

Судом встановлено, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебувають справи:

- №758/12091/16-ц за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни, треті особи - Публічне акціонерне товариства "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк"), ТОВ "Кей-Колект", ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про зобов'язання припинити заборону відчуження нерухомого майна;

- №758/9972/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кей-Колект", ПАТ "УкрСиббанк", треті особи: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліна Володимирівна, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Окрім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08.11.2017, яке набрало законної сили, у справі №758/11642/16-ц визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича (Щелков Д.М.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016, індексний номер: 29400094, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ "Кей-Колект".

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №14305812 за ТОВ "Кей-Колект" на квартиру АДРЕСА_3.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №14305836, внесений ним на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29400094 від 25.04.2016.

З вказаного рішення суду вбачається, що 26.09.2008 між ОСОБА_1. (після одруження - ОСОБА_1.) та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником кого є ПАТ "УкрСиббанк", укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримала кредит у сумі 100000 доларів США. В забезпечення виконання даного кредитного договору 26.09.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки №94370, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_4, яка належала їм на праві спільної часткової власності. В подальшому ПАТ "УкрСиббанк" на підставі договору факторингу від 12.12.2011 №1 відступило TOB "Кей-Колект" право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки.

20.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29400094, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за TOB "Кей- Колект".

Разом з тим, у справі №826/16744/18 оскаржується рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Києві ОСОБА_2 від 16.02.2018 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Кей-Колект".

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди та виникненням права власності у іпотекодержателя, а отже, спір має розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про виконання умов цивільно-правових угод та про зміну права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &lо;…&?і; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

В той же час, згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Позовні вимоги в даній справі стосуються захисту приватного інтересу позивача (позивач стверджує, що він протиправно позбавлений права власності) шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, тобто спір пов'язаний з реалізацією цивільних інтересів позивача.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватних інтересів.

Отже, проаналізувавши вказані норми, в контексті викладених обставин, суд дійшов висновку, що питання, пов'язані з реєстрацією права власності є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, а тому спір, що розглядається адміністративним судом у даній справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Хоча формально предметом спору і є правомірність дій відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру, проте, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що правову позицію з питань підсудності даної категорії справ викладено в постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 11.04.2017 у справі №808/2298/15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції. Наведене свідчить про наявність усталеної судової практики застосування вказаних вище норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги, що предметом оскарження в цій справі є рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора, в обґрунтування протиправності рішення якого ОСОБА_1 заперечує набуття TOB "Кей- Колект" права власності на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про неможливість розгляду таких позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у місті Києві ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити заявнику, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала, відповідно до частини другої статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 295 - 297 КАС України.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак