Справа № 826/12606/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2018 року № 826/12606/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у м. Києві №660 від 01.09.2017 в частині звільнення з посади старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого відділення розслідування злочинів сфері господарської діяльності слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві; поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів сфері господарської діяльності слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві з 05.09.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2017 відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді слідчого відділення розслідування злочинів сфері господарської діяльності слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві, проте наказом Головного управління Національної поліції України у м. Києві №660 від 01.09.2017 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 2.4 «а» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 абз 2, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту позивача було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із посади. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий із порушенням норм чинного законодавства та просить його скасувати, оскільки позивач на момент керування транспортним засобом не перебував у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком медичного огляду від 04.07.2017 та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2017 у справі №761/25665/17.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що за результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що позивач здійснив наїзд на пластикову огорожу по вул. Стеценка, в результаті чого автомобіль MITSUBISHI PAJERO н.з. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень та зник з місця ДТП. 14.07.2018 о 00:50 год. позивач був зупинений працівниками поліції, від проходження огляду у присутності двох свідків відмовився, однак із відеозапису з нагрудних камер поліцейських чітко вбачається, що позивач мав ознаки алкогольного сп'яніння, що виражалася в порушенні координації рухів та нестійкої ходи, а тому при керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння не врахував дорожньої обстановки та не впорався із керуванням транспортного засобу, що спричинило наїзд на перешкоду. Крім того, відповідач зазначив, що висновок медичного огляду від 14.07.2017 не є належним доказом, що підтверджує факт невинуватості позивача, оскільки в порушення вимоги п. 9 Інструкції №1452 від 09.11.2015, огляд позивача був проведений після спливу 02:50 год. з моменту виявлення ознак алкогольного сп'яніння. Також відповідач звернув увагу, що Шевченківським районним судом м. Києва не було враховано відеодоказів з нагрудних камер поліцейських.

У судовому засіданні, що відбулося 09.08.2018 суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є лейтенантом поліції, наказом Головного управління Національної поліції України у м. Києві №387 о/с від 29.04.2016 позивача призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів сфері господарської діяльності слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві.

14.07.2017 поліцейськими Управління патрульної поліції у м. Києві по вул. Тарасівській у зв'язку із наявністю ознак технічної несправності транспортного засобу було зупинено автомобіль MITSUBISHI PAJERO н.з. НОМЕР_1, який знаходився під керуванням слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_1 За ознаками обстеження транспортного засобу було встановлено, що в результаті ДТП автомобіль MITSUBISHI PAJERO н.з. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень в результаті наїзду на пластикову огорожу по вул. Стеценка, окрім того, у водія транспортного засобу були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп'яніння, однак останній від проходження медичного огляду відмовився.

14.07.2017 о 00:50 год. інспектором роти №10 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Києві, рядовим поліції ОСОБА_2 складено протокол серії БД №114261 про адміністративне правопорушення, передбачене п. 2, 5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність визначена ч. 1 ст. 130 КУпАП та протокол серії БД №114262 про адміністративне правопорушення, передбачене п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність визначена ст. 124 КУпАП, постанову серії ЕАА №124996, за що передбачена відповідальність визначена ст. 126 КУпАП та протокол серії БД №114263 про адміністративне правопорушення, передбачене п 2.10 (а,б,в,д) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність визначена ст. 122-4 КУпАП.

14.07.2017 о 03:40 год. у ОСОБА_1 був здійснений забір крові для проведення медичного огляду з метою виявлення ознак алкогольного сп'яніння, за результатами проведеного огляду складений висновок, яким метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спитрів та їх ізомерів в крові ОСОБА_1 виявлено не було.

04.08.2017 наказом Головного управління Національної поліції України в м. Києві №1073 призначено службове розслідування за фактом порушення ОСОБА_1 п. 2, 5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність визначена ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність визначена ст. 124 КУпАП та постанову серії ЕАА №124996 , за що передбачена відповідальність визначена ст. 126 КУпАП.

01.09.2017 старшим інспектором відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ОСОБА_3 складено висновок службового розслідування, яким встановлено, що 14.07.2018 о 00:50 год. по вул. Стеценка у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI PAJERO н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, не врахував дорожньої обстановки та не впорався із керуванням, скоїв наїзд на перешкоду та зник з місця ДТП. У порушення п. 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейських не надав документи, а при наданні пояснень проявив нещирість, представившись несправжнім ім'ям, що свідчить про низькі моральні якості ОСОБА_1 та порушення ним п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, абз. 2, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

01.09.2017 наказом Головного управління Національної поліції України в м. Києві №660 на підставі висновку службового розслідування ОСОБА_1 за порушення п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, абз. 2, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

13.10.2017 постановою Шевченківського районного суду м. Києва встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження в цій частині, а за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а наказ, таким, що порушує його права та інтереси, звернувся із даним позовом до суду.

Порядок проходження служби в органах поліції регулюється положеннями Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02. 2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV в ред. на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до ч.2 ст. 56 Закону № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п.6 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно п. 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано ст. 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в ст. 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказ МВС України від 12.03.2013 №230, (далі - Інструкція №230)

Пункт 2.1 розділу ІІ Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2 розділу II Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.04.2016 №326 визначено принципи етики працівників МВС, зокрема, недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Підпункт «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306: передбачено обов'язок водія на вимогу поліцейського пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вбачається із матеріалів справи та відеозапису з нагрудної камери, ОСОБА_1 відмовився пред'явити поліцейським документи передбачені пунктом 2.1., крім того, поліцейськими встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння, однак від проходження огляду відмовився, за що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу, відповідач при проведенні службового розслідування, не надав висновкам Міністерства охорони здоров'я України значення обставин, які пом'якшують відповідальність позивача, а факт алкогольного сп'яніння підтверджує відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, копія яких міститься в матеріалах справи.

У той же час, у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2017 №761/25665/17 зазначено, що матеріали справи не місять долученого відеозапису, та долучених фото, які зазначені в додатках до протоколу серії БД №114261.

Згідно ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Враховуючи викладене, суд, з урахуванням правових висновків, викладених в постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2017 №761/25665/17, повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи відеозапису події, яка відбулася 14.07.2017 за участю ОСОБА_1, останній зізнався, що на зустрічі із товаришем вживав алкоголь.

Отже, суд погоджується із доводами відповідача про те, що позивач своїми діями, які встановлені та зафіксовані матеріалами службового розслідування дискредитував діяльність поліції, підірвав її авторитет у суспільстві, грубо порушив вимоги ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а відтак, судом не беруться до уваги висновки Шевченківського районного суду м. Києва, викладені у постанові №761/25665/17 від 13.10.2017.

Суд звертає увагу, що зі змісту оскаржуваного наказу №660 від 01.09.2017 вбачається, що позивача звільнено саме за порушення службової та транспортної дисципліни, зокрема, порушення вимог п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 та порушення вимог абз. 2, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Тобто, в даному випадку звільнення за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення поліцейського та не пов'язано із результатом рішення у справі про адміністративне правопорушення .

Крім того, посилання позивача на відповідь Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві №419-аз/41/11/2/02-2018 від 06.04.2018 про неможливість надати відеозапис події, яка відбулася 14.07.2017 за участю ОСОБА_1 з підстав відсутності відзнятих матеріалів на серверах поліції, оскільки з дати фіксації події пройшло понад 30 днів, як на підставу недостовірності доказів, судом не приймається до уваги. Суд зазначає, що відсутність відеозапису події станом на момент надання відповіді на адвокатський запит у 2018 році не свідчить про відсутність відзнятих матеріалів на серверах поліції станом на момент проведення службового розслідування у 2017 році.

В свою чергу, приписами ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які суперечать інтересам законності та компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни.

Суд звертає увагу, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали саме обставини порушення ним службової дисципліни, тому судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Стосовно доводів позивача щодо того, що ним пройдено медичний огляд та підтверджено, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння, то такі до уваги не беруться , виходячи з наступного.

Згідно п.3-4 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров'я щодо виявлення стану сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в обстежуваної особи.

Так, 14.07.2017 висновком Міністерства охорони здоров'я України встановлено відсутність у крові ОСОБА_1 метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спитрів та їх ізомерів.

Із акту судово-токсилогічного дослідження №337 вбачається, що забір крові на проведення огляду був здійснений о 03:40 год., тобто із сплином 02:50 год. після виявлення працівниками поліції ознак алкогольного сп'яніння.

Відповідач посилається на те, що у даному випадку було порушено п. 9 розділу ІІ Інструкції, оскільки між часом виявлення ознак сп'яніння і моментом забору крові пройшло 2 год. 50 хв.

Так, дійсно п. 9 розділу ІІ Інструкції перебачено, що поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як вбачається із матеріалів справи, медичне освідування проводилось за власної ініціативи позивача після складання протоколу та за відсутності поліцейського, тобто з порушенням п.9 розділу ІІ Інструкції. Відтак, досліджувані доводи позивача судом не приймаються до уваги.

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_1 звільнено зі служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі власних повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а відтак, підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (див., mutatis mutandis, рішення від 17 червня 2008 року у справі «Абдулла Їлмаз проти Туреччини» (Abdullah Yilmaz v. Turkey), заява № 21899/02, пункти 56-57)

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур