Справа № 426/20834/18
Суддя: Река А. С.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2018 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Гапич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання, згідно довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу: АДРЕСА_2 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Луганській області ДПП Верезій Сергія Валерійовича, місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що згідно постанови серії № 311403 від 28 вересня 2018 року, складеної поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону УПП Верезій С.В., його було визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ст. 125 КУпАП України, та накладене стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно вищевказаної постанови, ОСОБА_1 28.09.2018 року о 02-08 год., керуючи автомобілем ТЗ Skoda Octavia F5, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Рубіжне по вул. Озерна у темну пору доби із дальнім світлом фар та наблизившись до іншого транспортного засобу не вимкнув дальнє світло, та не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу, чим порушив п.19.2 та 2.1 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 125 та ч.1 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 28.09.2018 року він знаходився у автомобілі ТЗ Skoda Octavia F5, державний номерний знак НОМЕР_1, але в якості пасажира. Даним автомобілем керував ОСОБА_4, який надав на вимогу співробітника поліції документи ОСОБА_1, оскільки не міг знайти у темряві свої. Позивач помітив цю обставину під час складення постанови, намагався надати поліцейському пояснення, але той навіть нічого не став слухати, не з'ясовував обставини події, а одразу ж автоматично видав постанову. Таким чином, фактичного розгляду справи не відбулося. Посилаючись на незаконне притягнення до відповідальності, просив скасувати постанову серії № 311403 від 28 вересня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності з накладення штрафу в сумі 425 грн., провадження по справі закрити.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав пред'явлений позов, надав пояснення, аналогічні вищевикладеним, зазначив, що 28.09.2018 року близько 02.00 годині ночі він їхав у якості пасажира на авто ТЗ Skoda Octavia F5, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 в бік м. Сєвєродонецьк, де їх автомобіль обігнав автомобіль поліції, причиною зупинки було те, що вони їхали на дальньому світлі, але ця обставини не відповідає дійсності, було увімкнене ближнє світло фар автомобілю, можливо поліція зробила хибні висновки через незадовільний стан дороги. Поліцейський сказав водію ОСОБА_4 надати документи для огляду та поліс страхування цивільно-правової відповідальності. ОСОБА_4 надав на вимогу співробітника поліції його водійське посвідчення , оскільки не міг знайти у темряві своє, а поліс одразу не міг знайти, а десь через 3 хвилини знайшов та надав поліцейському, але той сказав, що їм він їм не потрібен, оскільки він вже почав складати постанову про накладення адміністративного стягнення. Тоді ОСОБА_4 відійшов від автомобіля і направився в сторону автовокзалу. Він повідомив поліцейських про те, що водій вийшов з машини та залишив місце зупинки, але поліцейський не взяв до увагу цю обставину, наполягав щоб він підписав постанову, в інакшому випадку відмовлявся надати її копію. Він вимушений був підписати постанову, хоча її було складено за його відсутності, поліцейський не взяв до уваги його пояснень, щоб отримати копію постанови та у подальшому її оскаржити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що 28.09.2018 року він керував автомобілем, у якому в якості пасажиру був ОСОБА_1, вони їхали в сторону м. Сєвєродонецька по м. Рубіжне після 24-00 години, спереду їхала машина поліцейських, яка потім їх обігнала та зупинила. Причиною зупинки, зі слів поліцейського, стало те, що начебто автомобіль світив дальнім світлом та сліпив поліцію, хоча ця обставина не відповідала дійсності, він їхав з ввімкненим ближнім світлом фар. Потім поліцейський сказав надати документи, але він забув своє посвідчення водія вдома, та надав посвідчення позивача. Далі поліцейський сказав надати поліс страхування, який він почав шукати, а знайшовши, через декілька хвилин, відніс до поліцейської машини, але йому відповіли, що поліс вже не потрібний, оскільки поліцейський вже склав постанову. Тоді, щоб уникнути неприємностей, він пішов від місця зупинки автомобіля в бік автовокзалу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, передав телефонограму, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності. Заяв, клопотань, інших доказів на адресу суду від відповідача не надійшло.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським взводу № 2 роти №4 батальйону УПП Верезій С.В. 28 вересня 2018 року було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № 311403, згідно якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126 та ст. 125 КУпАП України, та накладене стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно вищевказаної постанови, 28.09.2018 року о 02-08 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ТЗ Skoda Octavia F5, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Рубіжне по вул. Озерна у темну пору доби із дальнім світлом фар та наблизившись до іншого транспортного засобу не вимкнув дальнє світло, та не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу, чим порушив п.19.2 та 2.1 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 125 та ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 6).

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В абзаці другому частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, в силу ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, у випадках, передбачених законодавством, пред'явити страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. (п. 21.3 ст. 21 Закону).

В силу наведеної норми поліс повинен бути у водія лише у випадку використання транспортного засобу в дорожньому русі та підлягає пред'явленню на вимогу уповноважених осіб. Проте випадки, коли пред'являється поліс, у законі визначені лише два: при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» п. 21.2, п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій повинен пред'явити поліс лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху чи оформленні матеріалів ДТП, оскільки інших випадків законодавство не передбачає.

Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів вчинення водієм порушення інших правил дорожнього руху, зокрема, тієї обставини, що у темну пору доби автомобіль рухався із дальнім світлом фар та наблизившись до іншого транспортного засобу водій не вимкнув дальнє світло, та, у зв'язку з цим, наявності підстав для пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Окрім того, об'єктивна сторона правопорушень, передбачених ч. 1 ст.126, ст. 125 КУпАП, полягає в порушенні особою, яка керує транспортним засобом правил дорожнього руху, тобто обов'язковою ознакою правопорушення є саме факт керування транспортним засобом водієм.

Під час розгляду справи було встановлено, що докази того, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом 28.09.2018 року о 02 год. 08 хв. відсутні, оскільки цей факт спростовується поясненнями свідка ОСОБА_4, який вказав, що керування автомобілем у вищевказаний час здійснював саме він. Твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, відповідачем не спростовані, а матеріали оскаржуваної постанови не містять доказів, які підтверджують обставини доведеності вини позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій вст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких вищенаведених підстав можна зробити висновок, що суб'єктом владних повноважень було не дотримано принципів правомірної адміністративної поведінки.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних допустимих доказів та не спростовано твердження позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без зміни, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.3 ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, суд вважає, що позов належить задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 311403 від 28.09.2018 року є протиправною, а отже підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ст.ст.2,5,7,9,72-77,90,241-244,246,268,286 КАС України, ст.ст. 9, 38, 125, 126 247, 254, 256, 268, 280, 283, 285 КУпАП, суд,-

Ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Луганській області ДПП Верезій Сергія Валерійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 311403, винесену 28 вересня 2018 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Луганській області ДПП Верезій Сергієм Валерійовичем (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8) про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання, згідно довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу: АДРЕСА_2 до адміністративної відповідальністю за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., справу провадженням закрити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 23 жовтня 2018 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення було складено 26 жовтня 2018 року.

Суддя А.С. Река