Справа № 1340/4374/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 1340/4374/18

24 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суховільської сільської ради про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1Й.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Суховільської сільської ради, у якій просить суд зобовязати Суховільську сільську раду належним чином розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 від 18.07.2018, зареєстровану за вх. № 110, та з урахуванням його майнового стану і рівня доходів прийняти рішення про зменшення розміру податку на нерухоме майно для ОСОБА_1 з 841,28 до рівня 2016 року, тобто до 362,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.07.2018 звернувся до Суховільської сільської ради з заявою про зменшення податку на нерухомість до рівня 2016 року, який становив 362,28 грн, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером і через розмір своєї пенсії, яка становить 1463,59 грн., не має змоги сплатити зазначений податок. Однак відповідач не прийняв жодного рішення, а лише письмово повідомив, що згідно ст. 284 Податковою кодексу України затвердження ставок на сплату податку приймається органом місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, відповідно ставки податку на 2018 рік приймались у 2017 році. Затвердження і зміни ставок податку на пільги із сплати податку на 2019 рік проводилось на засіданні сесії сільської ради 25.04.2018. Рішення про встановлення пільг із сплати податку па нерухоме майно на 2019 рік сесією не приймалось. Вважає, що зазначене письмове повідомлення від 20.07.2018 № 213 свідчить про те, що відповідач належним чином розглянув його заяву, оскільки фактично не прийняв по ній жодного рішення. Повідомлення відповідача від 20.07.2018 № 213 містить інформаційний характер і не є вирішенням його заяви від 18.07.2018 по суті. Також звертає увагу, що відповідач не врахував майновий стан позивача, рівень його доходів , і зокрема розмір його пенсії, відсутність будь-яких інших доходів, що відповідно слугує підставою для надання йому пільг зі спати податку з обєктів житлової нерухомості.

Ухвалою суду від 26.09.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Головою Суховільської сільської ради подано 22.10.2018 відзив на позовну заяву (вх. № 33268), у якому зазначено, що 18.07.2018 до Суховільської сільської рали звернувся ОСОБА_1, який проживає у селі Суховоля з заявою, щодо податку на нерухоме майно. Статті 10, 265 Податкового кодексу України передбачають, що такий місцевий податок, як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен сплачуватися всіма фізичними та юридичними особами, які мають у власності житлову нерухомість або частку на неї. Податковим кодексом України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта нерухомості, а податковим періодом вважається календарний рік. Відповідно до записів по-господарської книги, а саме розділу II «Відомості житлового будинку/..» зазначено, що громадянину ОСОБА_1 належить житловий будинок, загальною площею 382.9 кв.м, житловою площею 141.5 кв.м, за адресою: Львівська область, Городоцький район, село Суховоля, вулиця Шухевича, 21. Податок на нерухомість сплачується щорічно за минулий рік. Відповідно, у 2018 року платники податку зобов'язані сплатити податок на нерухомість за 2017 рік, який сплачується за місцем розташування об'єкта оподаткування. Ставка податку коливається в діапазоні 0-1,5 % від мінімальної заробітної плати на початок минулого року. Так, у 2017 році розрахунок робили від ставки, яка діяла у 2016 році. У 2018 році як і в 2017 році для фізичних осіб і надалі діють пільги щодо зменшення бази оподаткування об'єкта об'єктів житлової нерухомості у таких розмірах:для квартир (незалежно від їх кількості) на 60 кв.м; для житлових будинків - на 120 кв. м; для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного володіння квартирою та житловим будинком) - на 180 кв. м. Тобто законодавством уже чітко встановлена пільга. Податок на нерухомість сплачується за кожен квадратний метр, що перевищує норму. Звертає увагу, якщо у власності позивача перебуває житловий будинок загальною площею 382.9 кв. м, тому сплачувати потрібно лише за 262.9 кв. м. При цьому місцеві ради встановлюють додаткові пільги для об'єктів нерухомості, що сплачуються на відповідній території. За результатами надсилається інформація відповідному контролюючому органу до 25 грудня кожного року. Здійснити розрахунок для сплати податку для фізичних осіб зобов'язані контролюючі органи за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виходячи із загальної площі кожного об'єкта нерухомості та відповідної ставки податку. Ставки податку для об'єктів нерухомості встановлюються у відсотках стосовно розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на І січня звітного (податкового) року за І кв.м бази оподаткування, та визначаються на підставі рішення сільських, селищних та міських рад. Суховільською сільською радою не встановлювалося додаткових пільг на 2017 рік. Отже, для кожного окремого регіону України існують різні ставки щодо сплати податку. При цьому ставка податку за 1 кв. м не може перевищувати 1.5% від розміру мінімальної заробітної плати. З метою проведення звірки даних шодо розміру ставок, загальної площі об'єкта нерухомості та суми нарахованого податку, платники податку наділені правом звернення до контролюючого органу. У разі виявлення розбіжностей проводиться відповідні перерахунки. У 2018 році контролюючі органи до 1 липня зобов'язані надіслати платникам податку податкові повідомлення-рішення за місцем їхньої податкової адреси (місцем реєстрації). Обов'язок щодо сплати податку виникає у фізичних осіб протягом 60 календарних днів з моменту вручення відповідною повідомлення. Як вбачається з довідки про склад сім'ї громадянин ОСОБА_1 як власник будинку за адресою Львівська область. Городоцький район, село Суховоля. вулиця Шухевлча. 21., проживає спільно з сім'єю, яка складається з шести чоловік, в тому числі одна неповнолітня, та спільно ведуть господарство та витрати на проживання, сімя не рахується малозабезпеченою. Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернувся до голови Суховільської сільської ради з заявою від 18.07.2018, у якій зазначає, що згідно податкової квитанції за 2017 рік ОСОБА_1 нараховано податок за нерухомість в розмірі 841,28 грн. Зазаначає, що згідно ст. 266 Податкового кодексу України сільська рада має право зменшити податок до рівня 2016 року, який становив 362,28 грн, так як податок нарахований з мінімальної заробітної плати 3700 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію 1463,59 грн.

Відповідач листом від 20.07.2018 № 213 на заяву від 18.07.2018 повідомив, що згідно ст. 284 Податковою кодексу України затвердження ставок на сплату податку приймається органом місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, відповідно ставки податку на 2018 рік приймались у 2017 році. Затвердження і зміни ставок податку на пільги із сплати податку на 2019 рік проводилось на засіданні сесії сільської ради 25.04.2018. Рішення про встановлення пільг із сплати податку па нерухоме майно на 2019 рік сесією не приймалось.

Вважаючи відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996, який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 19 Закону України Про звернення громадян передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно частини четвертої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова: забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань.

Із аналізу зазначених норм видно, що за наслідком розгляду відповідних звернень, орган місцевого самоврядування має письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до частин першої, восьмої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно поданої заяви від 18.07.2018, ОСОБА_1 звернувся до голови Суховільської сільської ради, у якій зазначає, що згідно ст. 266 Податкового кодексу України сільська рада має право зменшити податок до рівня 2016 року, який становив 362,28 грн, так як податок нарахований з мінімальної заробітної плати 3700 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію 1463,59 грн.

Суд звертає увагу, що листом від 20.07.2018 № 213 голова Суховільської сільської ради надав ОСОБА_2 відповідь на заяву від 18.07.2018, що згідно ст. 284 Податковою кодексу України затвердження ставок на сплату податку приймається органом місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, відповідно ставки податку на 2018 рік приймались у 2017 році. Затвердження і зміни ставок податку на пільги із сплати податку на 2019 рік проводилось на засіданні сесії сільської ради 25.04.2018. Рішення про встановлення пільг із сплати податку па нерухоме майно на 2019 рік сесією не приймалось.

Відповідно до частини четвертої статті 42 ЗУ "Про місцеве самоврядування" сільський, селищний, міський голова, серед іншого скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Згідно частин першої, п'ятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Перелік питань, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради визначено у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Однак, суд зазначає, що до вичерпного переліку питань, які вирішуються на пленарних засіданнях сільської ради визначених у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» не належить розгляд заяв громадян.

Враховуючи вищенаведене, помилковою є позиція позивача, що його заява повинна бути розглянута на засіданні сесії. Крім цього, згідно заяви з якою позивач звертався до відповідача, такої вимоги ним не ставилося. Натомість, позивач вправі оскаржити рішення Суховільської сільської ради яким встановлено неправомірну, на думку позивача, ставку податку.

Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_1 від 18.07.2017 розглянуто належним чином, у встановленому законодавством порядку та у строк надано письмову відповідь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що відповідач, надаючи відповідь на звернення позивача, діяв не у межах повноважень та не у спосіб визначені законами України, відтак відсутність підстав зобов'язувати розглядати заяву повторно.

Вирішуючи питання про наявність порушених прав позивача в публічно-правових відносинах із відповідачем, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першо статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Однак, порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду па зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Підсудність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 № К/9901/1141/18.

Отже, згідно наведеного, право позивача на звернення до адміністративного суду з позовом виникає лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Водночас, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивач не надав суду доказів того, що діями (бездіяльністю) відповідачів були порушені його права, свободи та інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Позивач зазначає, що предметом даного позову є неналежний розгляд його заяви у звязку з чим просить зобовязати Суховільську сільську раду належним чином розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 від 18.07.2018, зареєстровану за вх. № 110, та з урахуванням його майнового стану і рівня доходів прийняти рішення про зменшення розміру податку на нерухоме майно для ОСОБА_1 з 841,28 до рівня 2016 року, тобто до 362,28 грн.

Однак, згідно поданої позивачем заяви від 18.07.2018, він лише зазначає про право сільської ради згідно ст. 266 Податкового кодексу України зменшити податок до рівня 2016 року, а не просить зменшити податок на нерухомість.

Отже, факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів саме позивача з боку відповідачів наявні матеріали справи не підтверджують.

У ході судового розгляду не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не довів наявність порушеного права, на захист якого спрямований поданим ним позов, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні повністю.

Ухвалою суду від 26.09.2018, задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі та відстрочено сплату судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Суховільської сільської ради про зобовязання вчинити дії до ухвалення рішення у справі.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку відмову у задоволенні позову, з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,8 грн на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Суховільської сільської ради про зобовязання вчинити дії- відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Костецький Н.В.