Справа № 1240/2510/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24 жовтня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2510/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого звернувся представник позивача - адвокат ОСОБА_2, до Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати дії Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області по не нарахуванню і не виплаті пенсії за період з 01.05.1999 по 07.09.2009 неправомірними;

- зобов'язати Марківське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області нарахувати з 01.05.1999 по 07.09.2009 та виплатити позивачу пенсію за віком;

- стягнути з Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на користь позивача усі судові витрати, у томі числі послуги довіреної особи - адвоката.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 5-ти (п'яти) днів з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, та її копію для відповідача та копії усіх додаткових документів, в разі надання; доказу на підтвердження того, що позивач здобув право на отримання пенсії за віком (пенсійне посвідчення); ідентифікаційного коду ОСОБА_1; довідки про місце проживання позивача, перекладену на державну мову; належним чином завіреної копії рішення суду за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Свердловську Луганської області про зобов'язання нарахувати з 07.09.2009 й виплатити за рахунок коштів державного бюджету України на його користь пенсію за віком з подальшою безстроковою її виплатою згідно законодавства.

На виконання зазначеної ухвали від 24 вересня 2018 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, копія судового рішення.

Представником позивача до позову надана заява про поновлення строку звернення до суду.. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року продовжений процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. Запропоновано позивачу протягом 5-ти (п'яти) днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

На виконання ухвали суду від 23 серпня 2018 року від представника позивача ОСОБА_2 22 жовтня 2018 року надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Вважає, що строк на звернення до суду із позовною заявою про визнання дій Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області неправомірними підлягає поновленню, а причини його пропуску є поважними з огляду на наступне.

У липні 2007 року довірена особа позивача на території України - адвокат ОСОБА_3, звертався до Луганського адміністративного суду з проханням здійснювати щомісячно законодавчо передбачені пенсійні виплати з урахуванням їх коригування, починаючи з дати припинення, тобто з 1999 року. У задоволенні позову було відмовлено.

Проте, 07 жовтня 2009 року Конституційний суд прийняв рішення по справі № 1-32/2009, згідно якому визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України свого Рішення.

У 2009 році довірена особа на території України - адвокат ОСОБА_3, звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області про зобов'язання нарахувати з 07.10.2009 року й виплатити за рахунок коштів державного бюджету України в мою користь пенсію за віком з подальшою безстроковою її виплатою згідно законодавства. Мій позов суд задовольнив.

Однак, за період з 1999 по 2009 роки позивач зовсім позбавлений права на отримання пенсії на тій підставі, що більше не проживає на території України.

З адвокатом ОСОБА_3 у 2013-2014 роках втрачено будь-який зв'язок.

30.09.2016 позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_2, який ознайомившись з обставинами його справи, вивчивши національне законодавство та практику Європейського Суду з прав людини, надав юридичну інформацію. Після цього позивач усвідомив, що має право на отримання пенсійних виплат за період з 1999 по 2009 роки. Законодавство України, яке діяло у цей період, містило дискримінаційні положення, що позбавили позивача можливості отримувати пенсію і змусили у липні 2007 року Луганський адміністративний суд прийняти рішення, яке не відповідає Конституції України.

Вважає, що пропущені строки звернення з позовною заявою про нарахування і виплату пенсії за період з 1999 по 2009 роки мають бути поновлені.

Суд керується такими вимогами чинного законодавства при вирішенні питання щодо обґрунтованості заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Представником позивача ОСОБА_2 в самій заяві зазначено, що позивач у 2009 році дізнався про те, що йому не виплачується пенсія за віком. Його довірена особа на території України - адвокат ОСОБА_3, звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області про зобов'язання нарахувати з 07.10.2009 року й виплатити за рахунок коштів державного бюджету України в користь позивача пенсію за віком з подальшою безстроковою її виплатою згідно законодавства. Позов суд задовольнив.

Також представником позивача до позовної заяви була додана копія постанови Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Свердловську про визнання дій неправомірними.

Згідно постанови Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Свердловську про визнання дій неправомірними задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області з не нарахування та невиплати йому пенсії з 20.03.2011 та зобов'язано УПФУ в м. Свердловську нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, з урахуванням пропуску строків звернення до суду, з 20.02.2011. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

У постанові Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 також зазначено, що згідно постанови Луганського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 по справі № 2а-15857/08 позивач звертався до суду у липні 2007 року з позовом до УПФУ в м. Свердловську, в якому просив зобов'язати відповідача здійснювати щомісячно законодавчо передбачені пенсійні виплати з урахуванням їх корегування, починаючи з дати припинення. Судом, з посиланням на ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.06.2009 зазначена постанова окружного суду залишена без змін.

Як наслідок, з доданих самим представником позивача документів, а саме: судових рішень, які набрали законної сили, можна достовірно зробити висновок, що позивач ще у липні 2007 року звертався до Луганського окружного адміністративного суду з вимогами про виплату пенсії з дати припинення, тобто з 1999 року.

Таким чином, позивач ще в липні 2007 року достовірно знав про порушене право щодо не нарахування та невиплати пенсії з травня 1999 року, що підтверджується фактом звернення з цього приводу до Луганського окружного адміністративного суду в 2007 році.

У зв'язку з чим в наявності підстави визначити початок строку звернення до суду з вимогами по даній справі - липень 2007 року.

Також аналіз змісту постанови Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 дають підстави стверджувати, що суддею був наданий аналіз рішенню Конституційний суд по справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року, згідно якому визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058.

Тобто, ті обставини, на які посилається представник позивача у 2018 році, достовірно були відомі представнику позивача та позивачу ще у 2013 році.

Крім того, на постанову Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 позивачем подавалася апеляційна скарга, що зайвий раз свідчить про обізнаність позивача через свого представника у 2013 році про ті підстави, які зазначені в заяві від 22.10.2018.

Також самим представником позивача в заяві від 22.10.2018 зазначено, що договір з позивачем про надання правової допомоги ним укладений ще 30.09.2016.

Тобто, після 30.09.2016 представник позивача мав можливість ознайомитися з документацією стосовно позивача та звернутися з відповідним позовом до суду.

Однак даний позов був направлений до Луганського окружного адміністративного суд лише 15.08.2018, тобто майже через 2 (два) роки після укладення договору про надання правової допомоги, що також свідчить про пропуск строку звернення до суду без поважних причин.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

За встановлених обставин по даній справі позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав в червні 2013 року, оскільки в постанові Свердловського міського суду Луганської області від 13.06.2013 у справі № 2-а-204/12 (на яку позивачем подавалася апеляційна скарга) були зазначені ті обставини, на які представник позивача посилається в якості підстав для поновлення стоку звернення до суду у заяві, надісланій у жовтні 2018 року.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За встановлених обставин по справі, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем був пропущений без наявності поважних підстав, тому його позовну заяву слід повернути.

Керуючись статтями 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1, в інтересах якого звернувся представник позивача - адвокат ОСОБА_2, про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачеві у зв'язку із пропуском строків звернення до адміністративного суду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.В. Борзаниця