Справа № 2340/2950/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2950/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 (м. Черкаси, дата виготовлення повного тексту не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції про зняття арешту на все рухоме майно позивача, накладеного постановою № 50473745 від 23.10.2017,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції про зняття арешту на все рухоме майно позивача, накладеного постановою № 50473745 від 23.10.2017.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Центральний відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч вимог частини першої ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не знято арешт з майна позивача по завершенню виконавчого провадження № 50473745.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що повернення виконавчого провадження на підставі п. 2 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а з 10.11.2017 у Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 50473745, боржником якого був позивач.

23.10.2017 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про арешт рухомого майна боржника ОСОБА_2.

В подальшому, постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 27.11.2017 виконавчий документ повернутий стягувачеві, відповідно до змісту вказаної постанови вбачається, що у боржника не виявлено майна та коштів, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Арешт на все рухоме майно позивача, що був накладений постановою № 50473745 від 23.10.2017 не був знятий.

Згідно пояснень апелянта на виконанні у нього перебувало виконавче провадження № 33359767.

17.05.2013 державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі п. 10 частини першої ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, виконавчі провадження, завершені до 2014 року включно станом на 15.08.2018 знищені, тому відсутня можливість надати суду матеріали виконавчого провадження.

Також на виконанні у апелянта перебувало виконавче провадження № 45355223 та 28.04.2015 державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі п. 10 частини першої ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянтом зазначено, що перевіркою встановлено, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не перебували виконавчі провадження № 50473745 та №АА 795137, однак дана інформація є неповною, оскільки технічні можливості бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень унеможливлюють перевірку виконавчих проваджень, що передані до інших відділів у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Вважаючи право на володіння, користування і розпорядження своєю власністю порушеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту з усього належного йому рухомого майна, який накладено постановою про арешт майна боржника від 23.10.2017, винесеної старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позову, позивач у даній справі не оскаржує дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження, а звернувся до суду за захистом свого майнового права шляхом усунення перешкод у здійсненні користування та розпоряджання його майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме, права власності на майно, то цей спір підвідовчий судам цивільної юрисдикції.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з висновками Великої палати Верховного суду, викладеними у постанові від 30.05.2018 у справі №640/7794/16-ц.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст.239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині правил юрисдикції адміністративних судів, шляхом визначення підсудності даної справи адміністративним судам, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.238, 308, 310, 315, 319, 321, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24.10.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна