Справа № 225/4684/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року справа №225/4684/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.

секретар Святодух О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року (головуючий 1 інстанції Нємиш Н.В.) у справі №225/4684/18 за адміністративним позовом Торецького міського відділу Державної міграційної служби в Донецькій області до ОСОБА_3 Новрасти Мубаріз кизи про примусове видворення та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Торецький міський відділ Державної міграційної служби в Донецькій області звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив прийняти рішення про примусове видворення з України громадянки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Новрасти Мубаріз кизи та враховуючи, що відносно громадянки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Новрасти Мубаріз кизи подано позов про примусове видворення з території України, наявність обгрунтованих підстав вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, прийняти рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на шість місяців.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач порушує міграційне законодавство України, ухиляється від добровільного виїзду за межі України після закінчення терміну перебування.

Рішенням Дзержинського міського суду від 05 жовтня 2018 року в задоволенні позову Торецького міського відділу Державної міграційної служби в Донецькій області відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, неправильну оцінку доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, не взяті до уваги доводи позивача та надані докази, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Краматорського МВГУ ДМС у Донецькій області винесене рішення № 17 від 24.05.2018 року про примусове повернення відповідача до країни походження, відповідно до якого вирішено примусово повернути за межі України громадянку ОСОБА_5 Азербайджан ОСОБА_3М.к. та зобовязати її покинути територію України у термін до 23.06.2018 року. Рішення відповідачем самостійно не виконано. Також вважає, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок, що відповідач не може покинути територію України із-за малолітньої дитини, оскільки законодавством України не забороняється їй взяти дитину з собою. Звертає увагу суду, що нелегальне перебування на території України унеможливлює виконання відповідачем обовязку утримувати малолітню дитину. Наголошує на тому, що позиція суду, що перебування відповідача на території України не суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку суперечить положенням ст.. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, позивач до суду не прибула, причини неявки суду не повідомила, повідомлена належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу у відсутність позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої та під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_3 Новраста Мубаріз кизи, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Азербайджану, прибула легально в Україну 25.10.2017 року, Державний кордон України перетнула на автомобілі через КПП «Гоптівка».

Паспорт громадянина Азербайджана СО 1435477, виданий 11.08.2017, термін дії до 10.08.2027. Будь-які відмітки в паспорті відсутні. (а.с. 16-17).

27.03.2018 року Торецьким МВ ГУДМС України в Донецькій області продовжено строк перебування відповідача в Україні до 25.04.2018 року. Після закінчення строку перебування в Україні до ДМС України своєчасно не звернулася, з 26.05.2018 мешкала в Україні без документів на право проживання в Україні за адресою: м. Торецьк, с. Щербинівка, вул.. Артема, 69.

24.05.2018 року у відношенні ОСОБА_3М.к., за порушення законодавства про правовий статус іноземців, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 000923 відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою про накладання адміністративного стягнення ПН МДО № 000923 від 24.05.2018 року на відповідача накладено штраф у розмірі 1700 грн. (а.с. 10-11).

У звязку з встановленням того, що дії відповідача порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень п.п. 2 п. 2 постанови КМ України від 15.02.2012 № 150, п. 1 наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 та ст.. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року головним спеціалістом Краматорського міського відділу ГУ ДМС в Донецькій області прийнято рішення № 17 від 24.05.2018 про примусове повернення за межі України громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_3 Новрасти Мубаріз кизи, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобовязання самостійно покинути територію України у термін до 23.06.2018 року, про що внести запис до її паспортного документу. (а.с. 7).

При проведенні цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері працівниками Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області було виявлено, що відповідач у відведений термін до 23.06.2018 року рішення № 17 від 24.05.2018 року не виконала, від виїзду ухиляється.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що хоча громадянка ОСОБА_6 ОСОБА_3М.к. і порушила законодавство про правовий статус іноземців, проте на момент винесення рішення № 17 від 24.05.2018 року її перебування на території України жодним чином не суперечило інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, не перешкоджає охороні здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України, також враховується те, що відповідач має малолітню дитину, народження якої зареєстроване на території України та права якої захищаються державою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.6 ст.6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом № 3773-VI.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону №3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 вказаного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Частиною 1 ст. 288 КАС України встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З викладених норм чинного законодавства вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи 24 травня 2018 року Краматорським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області дійсно прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України та надано строк для його виконання до 23 червня 2018 року.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідно до наявної копії свідоцтва про народження Серія І-НО № 743498 від 02 червня 2017 року, виданого Торецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУ територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідач є матірю народженого в Україні, м. Торецьк Донецької області, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.45).

Відповідно довідки № 2156 від 05.07.2018 Абдуллаєв ОСОБА_7 згідно з рішенням ГУ МВС України в Донецькій області від 05.07.2018 року набув громадянства України на підставі ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». (а.с. 44).

Відповідно довідки № 198 від 07.09.2018 року відповідач перебуває на диспансерному обліку у жіночій консультації «ЦМЛ» м. Торецька з діагнозом вагітність 13-14 тижнів.(а.с. 42).

Частиною 3 ст.4 Сімейного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сімї.

Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 1 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Крім того, згідно з приписами ст. 18 Конвенції про права дитини ООН, 1989 р., батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно приписів Декларації прав дитини ООН, 1959 р., дитина повинна, коли це можливо, зростати на піклуванні і під відповідальністю свої батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена із своєю матір'ю.

Європейський суд з прав людини визнав принципово важливим, що у справі «Мухаджієва та інші проти Бельгії» діти не були відокремлені від матері, оскільки в раніше винесених рішеннях була сформульована позиція про те, що особлива вразливість дітей повинна враховуватися понад усе, це важливіше, ніж незаконність перебування іноземця на території держави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захист прав дитини є важливішим, ніж незаконність перебування іноземця на території України та не приймає до уваги доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі про те, що законодавством України не забороняється взяти відповідачу дитину з собою та нелегальне перебування в Україні унеможливлює виконання позивачкою обовязку утримувати дитину.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача щодо видворення за межі території України громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_3 Новрасти Мубаріз визи.

Щодо позовних вимог в частині прийняття рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на шість місяців внаслідок наявних обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, суд вважає, що ці вимоги є похідними та передчасними, а тому також задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 271, 272 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року у справі № 225/4684/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду, відповідно до вимог ст.272 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 24 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_8