Справа № 826/15581/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року № 826/15581/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно - вантажна компанія»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

третя особа Управління Укртрансбезпеки в Одеській області

про визнання протиправними дій та скасування рахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0153202

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно - вантажна компанія» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Аграрно - вантажна компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Руцинського Олександра Анатолійовича, в якому просить:

- визнати дії посадової особи Укртрансінспекції - Головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області - Руцинського Олександра Анатолійовича з накладення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування протиправними;

- скасувати Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів ВН №0153202 та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів договорами загального користування до акту від 15 листопада 2017 року №0153202.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 15 листопада 2017 року при проведенні габаритно - вагового контролю вантажного автомобіля марки DAF модель CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп SCHM/TZ НОМЕР_2 Головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Руцинським О.А. складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів ВН №0153202 від 15 листопада 2017 року.

За результатами габаритно - вагового контролю встановлено наступні показники:

1) фактична повна маса транспортного засобу становить 38,26 т;

2) фактична маса осьового навантаження на 1-шу вісь становить 6,46 т, на 2-гу вісь - 8,52 т, на 3-ю (строєну) вісь - 23,28 т.

Також, як вказано у позовній заяві, за результатами контролю видано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 15 листопада 2017 року №0153202 на суму 152 євро.

На думку позивача, Головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Руцинським Олександром Анатолійовичем під час здійснення перевірки порушено пункти 12, 13 Порядку здійснення габаритно - вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, оскільки не надано документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно - ваговий контроль, а також протокол, свідоцтво про метрологічну реєстрацію в ДП «Укрметртестстандарт» на предмет відповідності технічних характеристик ваг.

Крім того, у позовній заяві вказано, що згідно з товарно - транспортною накладною №619 від 14 листопада 2017 року, вантаж транспортного засобу складався із насіння сої, яке є бобовою культурою, а тому, зважаючи на специфіку вантажу, який має властивість пересипатись у кузові під час руху транспортного засобу, створюючи при цьому нерівномірне навантаження на осі, показники навантаження на строєну вісь транспортного засобу при його зважуванні у русі не можуть вважатися точними, адже при гальмуванні транспортного засобу сипучий вантаж переміщується у кузові у напрямку руху, а під час приведення транспортного засобу у рух - у протилежному напрямку.

При цьому, позивач також зазначив, що водій транспортного засобу, скориставшись своїм правом, рівномірно розподілив вантаж, чим привів вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, про що, на думку позивача, свідчить друге зважування транспортного засобу, за результатами якого водію не видано довідки про результати здійснення контролю, а розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування виписано на підставі результатів першого зважування та Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів ВН №0153202 від 15 листопада 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання 12 березня 2018 року представники сторін не з'явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року у адміністративній справі №826/15581/17 призначено судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року замінено первісного відповідача Головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Руцинського Олександра Анатолійовича на належного Державну службу України з безпеки на транспорті та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог Державна служба України з безпеки на транспорті у відзиві на позовну заяву зазначила, що 15 листопада 2017 року під час проведення рейдової перевірки на автодорозі «М-05 «Київ - Одеса» (450 км+500 м) село Дачне Біляївського району Одеської області автомобіль DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, пройшли зважування на габаритно - ваговому комплексі (далі по тексту - ГВК), за результатами якого встановлено, що фактична маса осьового навантаження на строєну вісь становить 23,28 т, що на 1,28 т більше допустимого, що підтверджується чеком зважування №207334 від 15 листопада 2017 року та що у відсотковому відношенні становить 5,82%.

Водій транспортного засобу ОСОБА_4 отримав довідку про результатами здійснення ГВК від 15 листопада 2017 року та підписав оскаржуваний позивачем Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0153202 від 15 листопада 2017 року.

Враховуючи те, що вищевказаний транспортний засіб до пункту здійснення ГВК проїхав 380 км, з перевантаженням на строєну вісь, контролюючими особами складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0153202 від 15 листопада 2017 року, а також розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів б/н від 15 листопада 2017 року.

Відстань перевезення визначена та перевірена за допомогою інтернет ресурсу http://della.ua/distance/, застосування якого, як зазначено у відзиві на позовну заяву, визнано правомірними ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі №813/214/16.

При цьому, відповідач також послався й на те, що нормами чинного національного та міжнародного законодавства не передбачено виключень з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3б, 12.1, 12.5) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Крім того, відповідач зазначив, що при здійсненні перевірки транспортного засобу позивача, посадовим особам відповідача був наданий реєстраційний талон (технічний паспорт) транспортного засобу, оформлений на позивача, а жодних документів, що підтверджують факт оформлення тимчасового реєстраційного талону (технічного паспорту) на іншу особу на право користування вказаним автомобілем позивачем не надано. При цьому, надання товарно - транспортної накладної з позначкою перевізник іншої особи, на думку відповідача, не доводить фактичного знаходження автомобіля у користуванні іншої особи.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач послався, на те, що загальна фактична маса вантажного транспортного засобу становила 38,260 т, тобто, на думку позивача, показник фактичної маси транспортного засобу не перевищено.

Також позивач ще раз наголосив на специфіці вантажу, а тому, як зазначено у відповіді на відзив на позовну заяву, показники навантаження на строєну вісь транспортного засобу при його зважуванні у русі не можуть вважатись точними.

Крім того, позивач зазначив, що в даному випадку неможливо достеменно точно встановити з якого саме моменту чи на якому кілометрі вказаного маршруту відбулось перенавантаження на строєну вісь транспортного засобу, адже можна вважати допустимим судження, що вантаж перемістився і створив перенавантаження на строєну вісь саме під час зупинки для здійснення документального контролю або безпосередньо під час заїзду на вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно - вагового контролю.

Також позивач зазначив, що водієм транспортного засобу не порушувались правила дорожнього руху, встановлені у пункті 12 Правил дорожнього руху України, при цьому вантажовідправником та водієм неодноразово перевірялись надійність розташування і кріплення вантажу з урахуванням приписів Правил перевезення вантажів навалом і насипом.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву звернув увагу на те, що відповідно до товарно - транспортної накладної №619 від 14 листопада 2017 року автомобільним перевізником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест солідіті транс», тобто, на думку позивача, платником штрафу за розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 15 листопада 2017 року №0153202 на суму 152 євро має бути саме перевізник.

Третя особа будь - яких пояснень щодо позовної заяви не надала, з невідомих суду причин.

В судове засідання 02 жовтня 2018 року жодна зі сторін не з'явилась, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення №103).

Наведене свідчить про те, що саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

При цьому, у відповідності до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 30 червня 1993 року№3353-ХІІ), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до вимог частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі по тексту - Правила №30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил №30).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

У відповідності до підпунктів 2, 3, 4, 6, 7, 11, 12, 13 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі по тексту - Порядок №879) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики; місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті; повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання, що не суперечить вимогам затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики; погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів - документ, що видається дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями, який підтверджує можливість безпечного проїзду маршрутом. Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів є підставою для видачі дозволу на рух.

Згідно з пунктом 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з пунктами 15 - 16-1 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

Пунктами 18, 21, 23, 24 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред'явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2017 року на автодорозі Київ - Одеса (450 км+500 м) посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, на підставі направлення на рейдову перевірку №026241 від 10 листопада 2017 року, проведено рейдову перевірку транспортного засобу вантажного автомобіля марки DAF модель CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом SCHM/TZ НОМЕР_2, під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу шляхом зважування, за результатами якого складено акт серії вн №0153202 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15 листопада 2017 року, в якому зафіксовано перевезення сої із перевищенням встановленого осьового навантаження, а саме: 6,46/8,52/7,34/8,10/7,84 т при нормативно допустимому 11,00/11,00/22,00 т, що підтверджується чеком зважування №207334 від 15 листопада 2017 року.

На підставі вказаних вище документів, посадовими особами відповідача складений Розрахунок б/н від 15 листопада 2017 року, яким позивачу визначена плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 152 євро.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що водієм транспортного засобу було здійснено перевезення, при якому осьове навантаження на строєну вісь перевищувало допустимі вагові параметри на 5,82 %, а саме маса становила 23,28 т при дозволеній масі 22 т на строєні вісь.

На підставі вище зазначеного посадовими особами відповідача за результатами габаритно-вагового контролю встановлено порушення вимог законодавства, зокрема, перевищення на строєну вісь, а тому правомірно складено акт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15 листопада 2017 року без номеру та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів від 15 листопада 2017 року на суму 152 євро.

Суд звертає увагу, що позивачем не оскаржується сам порядок нарахування плати за проїзд.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що 15 листопада 2017 року впродовж однієї години після первинного здійснення габаритно - вагового контролю, водієм приведено габаритно - вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, про що свідчить другий чек зважування №207396 від 15 листопада 2017 року.

Наведене свідчить лише про те, що повторне здійснення габаритно - вагового контролю, за результатами якого фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, стало підставою саме для того, щоб транспортний засіб мав можливість продовжити подальший рух, а тому не приймає до уваги твердження позивача в частині порушення головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Руцинським Олександром Анатолійовичем вимог пункту 18 Порядку №879 щодо не видачі довідки про результати здійснення контролю, оскільки видача повторної довідки не передбачена положеннями діючого законодавства України.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача в частині специфіки вантажу, зокрема, того, що вантаж складався із насіння сої, яке є бобовою культурою, а тому має властивість пересипатись у кузові під час руху транспортного засобу, створюючи при цьому нерівномірне навантаження на осі, що, на думку позивача, свідчить про те, що показники навантаження на строєну вісь транспортного засобу при його зважуванні у русі не можуть вважатись точними, оскільки такі твердження не свідчать про протиправність дій посадових осіб відповідача при здійсненні габаритно - вагового контролю.

Щодо тверджень позивача в частині не надання документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно - ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію в ДП «Укрметртестстандарт» на предмет відповідності технічних характеристик ваг, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Так, у відповідності до пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом встановлено та не спростовано позивачем під час розгляду справи, що габаритно - ваговий контроль транспортного засобу 15 листопада 2017 року здійснювався на вагах електронних для поосного зважування автомобілів 020Т-AR, виробник Фірма «ESIT», Турція, які за результатами повірки відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь, що підтверджується наданою суду копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2559-МХ від 16 червня 2017 року, чинного до 16 червня 2018 року, виданого Державним підприємством «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Крім того, суд наголошує, що положеннями діючого законодавства України не передбачено пред'явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно - вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно - ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг тощо, а тому ненадання посадовими особами під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не є доказом про протиправність дій останніх та відсутність права використовувати вказане вимірювальне і зважувальне обладнання.

Стосовно посилань позивача в частині того, що останній не є автомобільним перевізником у розумінні Порядку №879, а тому не повинен сплачувати плату за проїзд, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Так, у відповідності до статті 2 Закону України «Про транспорт» від 10 листопада 1994 року №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезення, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов'язковими для власників транспорту.

Відповідно пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Судом встановлено, що у відповідності до товарно - транспортної накладної №619 від 14 листопада 2017 року, автомобільним перевізником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест солідіті транс», водій ОСОБА_4

Проте, з пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вбачається, що при здійсненні 15 листопада 2017 року габаритно - вагового контролю водієм ОСОБА_4 посадовим особам відповідача пред'явлено реєстраційний талон (технічний паспорт) на транспортний засіб, який оформлено саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно - вантажна компанія».

Крім того, суд звертає увагу й на те, що окрім констатування факту того, що у товарно - транспортній накладній від 14 листопада 2017 року не зазначено позивача, як автомобільного перевізника, останній не надав суду належних та допустимих доказів, що транспортний засіб марки DAF модель CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп SCHM/TZ НОМЕР_2 переданий в оренду іншій особі (договір оренди, докази сплати за вказаним договором) або будь - які інші документи, що підтверджують перехід права користування на вказаний транспортний засіб від позивача до іншої особи, а тому, суд дійшов висновку, що у розумінні статей 73,74 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначення у товарно - транспортній накладній іншу юридичну особу, як автомобільного перевізника не може бути належним доказом на підтвердження юридичного факту передачі права користування транспортним засобом, та, відповідно, покладення обов'язку щодо сплати плати за проїзд, встановленої у розрахунку б/н від 15 листопада 2017 року, на іншу особу, ніж позивач.

В той же час, суд вважає за доцільне зазначити, що Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів ВН №0153202 не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до адміністративного суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, а сам Акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправні дії відповідача, в той час, як останнім доведено правомірність та обґрунтованість дій при накладенні плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно - вантажна компанія» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко