Справа № 0440/6149/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Справа № 0440/6149/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-
14.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України №2846/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 26.06.2018 року.
Позивач зазначає, що 22.05.2018 року він звернувся до відповідача про надання індивідуальної податкової консультації, в якій просив роз'яснити, чи є об'єктом оподаткування на доходи фізичних осіб та військовим збором сума витрат, яка відшкодована найманому працівнику на підставі наданого звіту про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт, оригіналів документів, що підтверджують вартість понесених витрат привиконанні працівником трудових обов'язків, з урахуванням того, що аванс не видавався, витрати на придбання ТМЦ, палива та інших потреб підприємства, або витрати під час відрядження працівника здійснювались за власні кошти.
26.06.2018 року Державна фіскальна служба України надала податкову консультацію №2846/6/99-99-13-02-03-15/ІПК, відповідно до якої надано наступний висновок: оскільки фізичною особою (працівником) придбання товарів здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (працедавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений такій фізичній особі за реалізовані (продані) товари включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інші доходи та оподатковується на загальних підставах.
Позивач вважає, що надана індивідуальна податкова консультація є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки при виплаті працівнику суми витрат, здійснених ним при виконанні трудових обов'язків, такий працівник не отримує доходу, а тому, об'єкт оподаткування - відсутній.
20.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
02.10.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, обгрунтовуючи доводами, які викладені в оскаржуваній індивідуальній податковій консультації.
Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, ознайомившись із наявними в матеріалах справи документами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп.14.1.172 та пп. 14.1.172-1 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом. У свою чергу, індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).
Відповідно до п. 52.1. ст. 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Пунктом 52.3. ст. 52 Податкового кодексу України встановлено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов'язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Відповідно до до п. 53.2 ст. 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Отже обов'язковими складовими письмової податкової консультації є:
- опис питань, що порушуються платником податків;
- обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків;
- висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Наявність чи відсутність цих складових у своїй сукупності надають підстави для висновку про належність письмового документа до податкової консультації.
Надаючи роз'яснення щодо необхідності оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума коштів, отримана фізичною особою (працівником) від юридичної особи (роботодавця) в якості компенсації витрат, понесених працівником під час придбання ним за власний кошт товарів для виробничо-господарських потреб підприємства на загальних підставах, податковий орган посилався на п.п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України яким встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку від роботодавця під звіт за умови дотримання усіх встановлених вимог. Оскільки юридичною особою кошти під звіт не видавалися, то сума коштів, на думку відповідача, включається до загального оподатковуваного доходу.
Згідно п.п.163.1, п.п.163.2. ст. 163 ПК України визначено, що об'єкт оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
При цьому загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженим Наказом Міністерства Фінансів № 290 від 29.11.1999р., визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності.
Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (пп. 14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України).
Тобто, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 13.03.2018р. справа №826/2226/15, адміністративне провадження №К/9901/5876/18.
З вищевикладеного, вбачається, що при виплаті працівнику суми витрат здійснених ним при виконанні трудових обов'язків на підприємстві такий працівник не отримує доходу, а відтак, об'єкт оподаткування з податку на доходи фізичних осіб відсутній.
Та обставина, що в результаті надання особі оплачених благ у певній мірі задовольняються і особисті потреби такої особи, не є достатньою для висновку про належність таких благ до додаткового блага.
Отже, додаткове благо пов`язане із виробничими силами і яке не має економічну мету в якості задоволення особистих потреб фізичної особи, а по суті є витратами на утримання підприємства не підпадає під оподаткування податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що при пред'явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується оригіналом платіжного доручення від 31 липня 2018р. № 173586023. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягає вся сума судового збору в розмірі 1762,00 грн.
Керуючись ст. 77, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя ОСОБА_1