Справа № 805/4184/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року справа №805/4184/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4184/18-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення суми індексації, середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.30-34), просила: стягнути з відповідача на її користь суму індексації в розмірі 417,67 грн; компенсації втрати частини доходів (інфляційні) у звязку з порушенням строку їх виплати в розмірі 515,14 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по дату ухвалення рішення суду; моральну шкоду, завдану порушенням її трудових прав в розмірі 5000 грн; судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 07 березня 2018 року по 15 березня 2017 року в розмірі 1205 (одна тисяча двісті п'ять) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати в розмірі 1409,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами, в яких посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають суттєве значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації та компенсації втрати грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати, не вірно витлумачив норми закону та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

За приписами ст. 237-1 КЗпП України суд повинен був стягнути на користь позивача моральну шкоду.

Обґрунтування апеляційної скарги відповідача.

Бахмутська ОДПІ не зобовязана виплачувати суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у звязку з порушенням строків їх виплати за період з 07.03.2018 року по 15.03.2018 року в розмірі 1205,40 грн, оскільки спір щодо стягнення суми допомоги на оздоровлення та виплату середнього заробітку за час розрахунку при звільненні було вирішено судом 06.03.2018 року. З 16 травня 2018 року спір перейшов у стадію виконання.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення суми середнього заробітку за 6 днів, оскільки кількість робочих днів за період з 07.03.2018 року по 15.03.2018 року склала 5 днів.

Судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на користь позивача повну суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, оскільки позов був задоволений частково.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, не визнав доводи апеляційної скарги позивача.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №805/4458/17-а, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року, стягнуто з Бахмутської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4218,97 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів), середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43193,50 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що позивач з 28 жовтня 2013 року по 27 квітня 2017 року працювала в Бахмутській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

06 квітня 2017 року позивач на ім'я начальника Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області подала заяву про надання їй щорічної основної відпустки у кількості 15 календарних днів з 12 квітня 2017 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Наказом Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області №42-6 від 07 квітня 2017 року ОСОБА_2 була надана частина щорічної основної відпустки за період роботи з 28 жовтня 2016 року по 27 жовтня 2017 року у кількості 15 календарних днів з 12 квітня по 27 квітня 2017 року включно з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (в межах кошторису).

27 квітня 2017 року позивач звільнилась з посади головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області в порядку переведення для подальшої роботи в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України, що не заперечується сторонами.

При звільненні позивачу нараховано та виплачено за відпрацьований час - оклад в розмірі 1178,95 грн., спеціальне звання в розмірі 73,68 грн., надбавка за вислугу років в розмірі 106,11 грн., щорічна відпустка 15 календарних днів в розмірі 2192,10 грн., компенсація за невикористану відпустку 9 календарних днів в розмірі 1315,26 грн. За період перебування ОСОБА_2 у відпустці грошова допомога на оздоровлення не виплачувалась у зв'язку з недостатністю кошторисних призначень на виплату заробітної плати.

29 серпня 2017 року позивач на ім'я начальника Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області подала заяву в якій просила, повідомити чому на день звільнення їй не було виплачено грошову матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної основної відпустки, яка була надана у кількості 15 календарних днів з 13 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року та про призначення якої було визначено в наказі № 42-6 від 07 квітня 2017 року.

11 вересня 2017 року Бахмутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області листом №05-02-08-01-13-3 повідомила позивача, що грошова допомога на оздоровлення їй не виплачувалась у зв'язку з недостатністю кошторисних призначень на виплату заробітної плати та відповідно до ст. 81 КЗпП позивач має право використати частину щорічної відпустки після настання шести місячного терміну безперервної роботи після переведення та надати заяву про виплату матеріальної допомоги у 2017 році на новому місці роботи.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (частина друга статті 370 КАС України).

15 березня 2018 року відповідач виконав рішення суду, виплативши позивачу суму допомоги на оздоровлення в розмірі 4218,97 грн. 26 червня 2018 року відповідач виконав рішення суду, виплативши позивачу середній заробіток за весь період затримки з розрахунком по день постановлення рішення в розмірі 43193,50 грн.

Оцінка суду.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За змістом ст. 2 Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення) та інші.

Оскільки грошова допомога на оздоровлення має разовий характер та не підпадає під визначення доходів в розумінні вищезазначених Законів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги в сумі 515,14 грн, та індексації грошової допомоги в розмірі 417,67 грн.

В звязку з зазначеним суд не приймає доводи апелянта-позивача про наявність визначених законом підстав для стягнення на її користь компенсації втрати частини доходів та індексації.

Стосовно доводів апелянта-позивача про наявність підстав для стягнення на її користь моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Проте, позивачем не надано жодних доказів та не наведено достатніх та обґрунтованих обставин, які підтвердили спричинення їй моральних страждань протиправними діями відповідача, що спростовує доводи апелянта-позивача про наявність підстав для задоволення в цій частині її позовних вимог.

В звязку з наведеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по дату ухвалення рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Тобто, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку .

Відповідно до матеріалів справи,сума грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 4218,97 грн. присуджена ОСОБА_2 до виплати судовим рішенням, була сплачена Бахмутською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області - 15 березня 2018 року, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача та не заперечується сторонами.

Таким чином, днем фактичного розрахунку з позивачем при звільненні є 15 березня 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.03.2018 року на користь позивача стягнуто з Бахмутської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43193,50 грн.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43193,50 грн. обраховано та присуджено позивачу за період з 28 квітня 2018 року (день звільнення) по 06 березня 2018 року (день постановлення рішення суду).

Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 березня 2018 року по 15 березня 2018 року (по день фактичного розрахунку), що складає 9 календарних днів затримки.

З огляду на наведене суд вважає неприйнятними доводи апелянта-відповідача, що спір про стягнення суми допомоги на оздоровлення та виплату середнього заробітку за час розрахунку при звільненні було вирішено судом 06.03.2018 року, тому з 16 травня 2018 року спір перейшов у стадію виконання.

Нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Відповідно до рішення суду у справі №805/4458/17-а, середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала - 200,90 грн.

Кількість робочих днів у період з 07 березня 2018 року по 15 березня 2018 року становить - 5, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період, становить 1004,50 грн. (200,90 грн. х 5).

Між тим, суд першої інстанції помилково визначив робочі дні в кількості 6 днів, бо за період з 07 березня 2018 року по 15 березня 2018 року їх кількість склала 5 днів, а саме 7,12,13,14,15 березня.

Тому в цій частині судове рішення підлягає зміні з зазначенням правильного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 5 робочих днів в розмірі 1004,50 грн.

Щодо посилання податкового органу про неправомірне стягнення з податкової інспекції судового збору в сумі 1409,60 грн, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду цієї справи є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто, в даному випадку ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях та неповинна була сплачувати судовий збір при зверненні до суду з цим позовом в розмірі 1409,60 грн (а.с.25).

На підставі викладеного суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, проте вона його сплатила, її позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 704,80 грн, а інша частина сплаченого ОСОБА_2 судового збору в розмірі 704,80 грн підлягає компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, однак порушено норми процесуального права в частині визначення суми стягнення середнього заробітку та судового збору, тому в цій частині судове рішення підлягає зміні, що обумовлює часткове задоволення апеляційних скарг.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4184/18-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4184/18-а змінити.

В абзаці другому резолютивної частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4184/18-а слова та цифри «в розмірі 1205 (одна тисяча двісті пять) гривень 40 копійок» замінити словами та цифрами «в розмірі 1004,50 (одна тисяча чотири гривні) 50 копійок».

Абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції «стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області () судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок»

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 805/4184/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 23 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3