Справа № 805/1938/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/1938/17-а

провадження №К/9901/4806/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою Донецького обласного військового комісаріату на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Голошивця І.О., на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Ястребової Л.В. (головуюча), Васильєвої І.А., Компанієць І.Д.

І. Суть спору:
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також відповідач, Комісаріат), в якому просив:

1.1. стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням постанов суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді за період з 6 травня 2016 року по день розгляду справи судом з урахуванням 238,54 грн. за кожен день, що станом на 31 травня 2017 року складає 67029,74 грн.:

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року його поновлено на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області, на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 лютого 2016 року по 5 травні 2016 року в сумі 18367,58 грн. На момент звернення позивача до суду із цим позовом постанова набрала законної сили, але в частині поновлення позивача на посаді відповідачем виконана не була Саме тому позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням постанови суду про поновлення його на посаді.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року у справі №805/823/16-а визнано незаконним та скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 від 19 лютого 2016 року № 65 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення військового звання. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 від 15 березня 2016 року № 112 в частині звільнення позивача з військової служби в запас за п. «ж» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2016 року по 5 травня 2016 року в сумі 18367,58 грн. Дане судове рішення залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року.

4. Проте, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року у справі № 805/823/16-а виконано тільки в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2016 року по 5 травня 2016 року в сумі 18367,58 грн. А в частині поновлення позивача на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області судове рішення не виконано, хоча рішення суду першої інстанції саме в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню.

5. Не погоджуючись із невиконанням судового рішення в частині поновлення позивача на посаді та невиплати заробітної плати, ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням постанов суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
6. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді в період з 6 травня 2016 року по 16 серпня 2017 року включно в розмірі 110205 (сто десять тисяч двісті п`ять) гривень 48 копійок.

7. Задовольняючи позовні вимоги, суди, керуючись статтею 236 Кодексу законів про працю України, прийшли до висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 6 травня 2016 року по 16 серпня 2017 року включно.

ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
8. 11 грудня 2017 року до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою звернувся Донецький обласний військовий комісаріат, вказуючи на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати дані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

8.1 Касаційна скарга обґрунтована тим, що здійснити поновлення позивача на посаді повинен був саме Генеральний штаб збройних сил України, а не Донецький обласний військовий комісаріат. На думку відповідача, суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, що позивач на даному етапі знаходиться у відносинах публічної служби з Донецьким обласним військовим комісаріатом.

8.2 Окрім того, в скарзі зазначено про ненадання судами попередніх інстанцій оцінки строку звернення позивача до суду із цим позовом. На думку відповідача, строк звернення необхідно вираховувати з 12 липня 2016 року, а враховуючи, що позивач звернувся до суду у травні 2017 року, тобто із пропуском встановленого законодавством строку.

8.3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїй скарзі стверджує про порушення судами попередніх інстанцій процесуальних норм щодо залучення до участі у справі як другого відповідача Генеральний штаб Збройних Сил України, хоча жодних вимог до нього позивачем заявлено не було. У свою чергу, в заяві про зміну позовних вимог ОСОБА_1 вказав Генеральний штаб Збройних Сил України як третю особу.

8.4 Також у касаційній скарзі відповідач вказав, що ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами щодо виплати йому вимушеного прогулу не звертався, а тому Донецький обласний військовий комісаріат будь-яких дій або рішень про відмову у виплаті позивачу коштів за час вимушеного прогулу не приймав, а тому відсутні підстави для звернення до суду із такими вимогами.

9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху.

10. Ухвалою Верховного Суду від 5 січня 2018 року касаційне провадження у даній справі відкрито.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
11. Конституція України.

12. Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України; в редакції з 15 грудня 2017 року та в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, тобто на момент виникнення спірних праовідносин).

13. Кодекс законів про працю України (надалі КЗпП України).

V. Позиція Верховного Суду
14. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

15. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

16. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Приписами статті 235 КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

20. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

21. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

22. Відповідно до частини першої статті 255 КАС України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

23. Частиною другою статті 257 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

24. При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 цього ж Кодексу передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року у справі № 805/823/16-а в частині поновлення позивача на посаді на момент звернення до суду із цим позовом виконана не була.

26. А тому колегія суддів Верховного суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

27. Щодо тверджень відповідача про відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення на роботі, слід зауважити таке.

28. Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

29. Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

30. За такого правового врегулювання, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у Комісаріату виник обов`язок щодо його виконання, а тому є необґрунтованими доводи Комісаріату щодо відсутності підстав звернення до суду, оскільки Комісаріатом не приймалось рішень за зверненням позивача з приводу виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, тому вона підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач, тобто з Донецького обласного військового комісаріату.

31. Стосовно доводів Комісаріату про пропуск позивачем строку звернення до суду, Верховний Суд зазначає наступне.

32. Частиною п`ятою статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк. Проте, в даному випадку спір стосується не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, а виплата середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у справі відповідно до статті 236 КЗпП. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, в частині поновлення на посаді позивача не виконана, тобто порушення прав позивача триває, отже строк звернення до суду позивачем порушено не було.

33. Отже, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.

34. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

35. Таким чином, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди, під час розгляду справи, не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

36. Отже, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

VІ. Судові витрати
37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець