Справа № 816/1278/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1278/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду, від 07.08.2018, суддя О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 повний текст складено 10.08.18 по справі № 816/1278/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач,) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує на безпідставне визначення позивачу грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 29112,45 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7278,11 грн у зв'язку з прощенням банком боргу за кредитним договором. Звертає увагу на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, на відсутність факту одержання доходу у вигляді додаткового блага. Також, вказав на те, що відповідач при проведенні перевірки порушив вимоги ст.75 ПК України, не витребувавши та не дослідивши будь-яких документів, зі змісту яких можливо було б встановити наявність боргового зобов'язання та його розмір, а також розмір прощеного боргу та його структуру. Отже, з викладених підстав, вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 29.01.2018 року № та таким, що підлягає скасуванню

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року залишити без змін.

Вказав на те, що позивачем не були виконані вимоги закону, на момент проведення контролюючим органом перевірки ОСОБА_1 не було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2014 році. З викладених підстав вважає правомірним винесення податкового повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, Між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 15.05.2008 року укладено кредитний договір №1602/0508/98-007, за умовами якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти у розмірі 50000,00 дол. США у вигляді кредиту, а Позичальник - повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати усі зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені цим договором (а.с. 23-26).

25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до якого відбулась заміна первісного кредитора у зобов'язанні на ПАТ "Дельта Банк", що сторонами не заперечується.

01.07.2014 року між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору від 15.05.2018 №1602/0508/98-007, за умовами якого сторони домовились здійснити прощення боргу Позичальника за договором на суму у розмірі 172682,65 грн у відповідності до статті 605 Цивільного кодексу України. Підписанням цього додаткового договору Позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає прощену Кредитором суму боргу за договором у розмірі 172682,65 грн та відобразити їх у своїй річній податковій декларації. Сторони домовилися, що даний договір починає застосовуватись з моменту здійснення Позичальником сплати Кредитору заборгованості за договором у розмірі суми не менше 17100,00 дол. США (а.с. 115-116).

01.07.2014 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок НОМЕР_2 в АТ "Дельта Банк" кошти у розмірі 17100,00 дол. США, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією банківської виписки (а.с. 167).

Листом від 01.07.2014 року вих. №1602/0508/98-007 Кременчуцьке відділення АТ "Дельта Банк" повідомило позивача про анулювання (прощення) частини боргу у розмірі 172682,65 грн та звертало увагу ОСОБА_1, що відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована (прощена) частина боргу є її доходом (додатковим благом), з якої необхідно самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб та відобразити цей дохід у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (а.с. 117).

ОСОБА_1 01.07.2014 року ознайомлена зі змістом даного листа, що підтверджується її підписом (а.с. 117).

28.01.2015 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (а.с. 78).

Наказом Головного управління ДФС у Полтавській області від 26.12.2017 року №3199 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 28.01.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 28.01.2015 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 терміном три робочих дні з 12.01.2018 (а.с. 75-76).

Копію даного наказу вручено позивачу 11.01.2018 року, що підтверджено підписом ОСОБА_1 на наказі та останньою не заперечується (а.с. 75).

У період з 12.01.2018 по 16.01.2018 фахівцем Головного управління ДФС у Полтавській області проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 16.01.2018 №52/16-31-11-16/НОМЕР_1 (а.с. 77-86).

Перевіркою встановлено, що на порушення вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 не відобразила в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суму податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитом у розмірі 172682,65 грн. Внаслідок наведеного порушення позивачем не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 29112,45 грн.

Акт перевірки підписано позивачем 16.01.2018 року (а.с. 86).

29.01.2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 29112,45 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7278,11 грн (а.с. 87).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 29.01.2018 №, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у визначені законом строки податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік не подала, податок на доходи фізичних осіб не сплатила, тому контролюючий орган правомірно прийняв рішення про донарахування ОСОБА_1 зобов'язання зі сплати податку у розмірі 29112,45 грн. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

У відповідності до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

За змістом підпункту 72.1.1.1 підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах.

Пунктом 74.3 статті 74 Податкового кодексу України визначено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Пунктом 86.1. статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з пунктом 86.4 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, є: стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, проведення позапланової перевірки позивача призначено у зв'язку з отриманням контролюючим органом інформації про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, про що зазначено у наказі від 26.12.2017 року №3199(а.с. 75).

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується позивачем, що до початку проведення перевірки їй 11.01.2016 року вручено під розписку копію наказу про проведення перевірки від 26.12.2017 року №3199 та письмове повідомлення від 26.12.2017 №837 (а.с. 77).

Колегія суддів вказує на те, що перевірка була проведена із дослідженням документів про отримані ОСОБА_1 доходи.

Так, для проведення перевірки позивача Головним управлінням ДФС у Полтавській області використано податкову інформацію, що міститься в інформаційних базах даних "ІС Податковий блок", 1 ДФ, інформація ЦБД, зокрема, звіт за формою 1-ДФ АТ "Дельта Банк" про одержання ОСОБА_1 доходу у розмірі 172682,65 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наказом від 26.12.2017 року №3199 призначено проведення перевірки дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_1, у зв`язку з наявністю інформації про припинення та проведенням державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, а фактично проведено перевірку правильності оплати податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1, як на підтвердження порушення відповідачем процедури проведення перевірки, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент проведення перевірки позивачем припинено підприємницьку діяльність, а тому фактично проведено перевірку ОСОБА_1 у зв'язку з прийняттям позивачем рішення про припинення підприємницької діяльності.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що кредитні кошти позивачем одержані як фізичною - особою підприємцем (а.с. 23).

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що наказом від 26.12.2017 року №3199 відповідач чітко визначив предметом перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 28.01.2015 року, тобто, перевіркою охоплено період ведення позивачем підприємницької діяльності та, серед іншого, правильність оплати податку на доходи фізичних осіб, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Також з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що наказ Головного управління ДФС у Полтавській області від 26.12.2017 року №3199 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 позивачем не оскаржувався, заперечення на нього не надавалися.

З приводу доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог пункту 86.4 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки акт перевірки складено та підписано ревізором в останній день проведення такої перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що акт перевірки №52/16-31-13-11-16/НОМЕР_1 складено, підписано посадовою особою Головного управління ДФС у Полтавській області, якою проведено перевірку, та зареєстровано 16.01.2018 року, тобто, в останній день проведення перевірки. Того ж дня, акт перевірки без зауважень та застережень підписаний ОСОБА_1 (а.с. 77-86).

Наданий позивачу примірник акта перевірки містить посилання на її проведення у період з 27.12.2017 року по 29.12.2017 року. Разом з цим, як пояснила представник відповідача, наведене є опискою, із чим погодився суд першої інстанції.

Колегія суддів вказує на те, що в цілому наданий ОСОБА_1 примірник акта перевірки не відрізняється від наявного у контролюючого органу, так само зареєстрований у фіскальному органі 16.01.2018 та того ж дня підписаний позивачем (а.с. 16-20).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що наведені процедурні відхилення від порядку документування результатів перевірки платника податків не призводять до порушення прав позивача.

Крім зазначеного, акт перевірки без зауважень та застережень підписаний ОСОБА_1, а тому незгода позивача із вказаним актом, на думку колегії судів, обумовлена встановленням контролюючим органом порушень позивачем вимог податкового законодавства та викладеними висновками про те, що ОСОБА_1 не відобразила в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суму податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитом у розмірі 172682,65 грн. та , як наслідок, не сплатила до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 29112,45 грн.

З приводу заниження позивачем оподатковуваного доходу, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами підпунктів 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2015) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами та регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Зокрема, згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" від 09.04.2015 №321-VIII (набрав чинності 07.05.2015), яким підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України доповнений абзацом другим, у відповідності до якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Отже, при вирішенні даної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Частиною 5 статті 242 КАС України, передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України (постанова від 21.05.2018 року у справі №820/7182/18).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, станом на 30.06.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором загалом складала 31752,13 дол. США, з них: 27296,16 дол. США - основна сума боргу (тіло кредиту), 4455,97 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами (а.с. 119).

01.07.2014 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок НОМЕР_2 в АТ "Дельта Банк" кошти у розмірі 17100,00 дол. США, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією банківської виписки (а.с. 167).

Зі змісту даної виписки вбачається, що кошти у розмірі 17100,00 дол. США зараховані таким чином: кошти у сумі 1701,34 дол. США та 2754,63 дол. США, що загалом становить 4455,97 дол. США - зараховані за призначенням платежу: оплата відсотків згідно кредитного договору від 15.05.2008 №1602/0508/98-007, а кошти у розмірі 6040,43 дол. США та 6603,60 дол. США, що загалом складає 12644,03 дол. США - як повернення кредиту (а.с. 167).

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що анульована (прощена) банком сума боргу у розмірі 14652,13 дол. США, що еквівалентно 172682,65 грн, становила основну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.05.2008 року №1602/0508/98-007.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що сума в розмірі 172682,65 грн. підпадає під визначення додаткового блага платника податку та є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Твердження позивача про неотримання нею доходу у зв'язку з анулюванням (прощенням) банком боргу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на викладене вище.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що додатковий договір від 01.07.2014 року №1 та повідомлення АТ "Дельта Банк" про анулювання (прощення) частини боргу від 01.07.2014 містили роз'яснення про необхідність позивачу подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи та сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми прощеного боргу у розмірі 172682,65 грн., додатковий договір та повідомлення підписані нею власноручно. (а.с. 115-117).

Тобто, ознайомлення позивача з відповідними роз'ясненнями підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, АТ "Дельта Банк" листом від 09.06.2015 року вих. №05-2983555 повідомляло позивача про необхідність відображення суми доходу у розмірі 172682,65 грн у податковій декларації та сплати податку з цієї суми (а.с. 118).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує на наявність у ОСОБА_1 обов'язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб з суми додаткового блага у розмірі 172682,65 грн, що становить основну суму боргу, прощену платнику банком.

При цьому, позивач у визначені законом строки податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік не подала, податок на доходи фізичних осіб не сплатила,

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність донарахування ОСОБА_1 зобов'язання зі сплати податку у розмірі 29112,45 грн.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Колегія суддів вказує на те, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано позивачу суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7278,11 грн., що відповідає вимогам зазначеної норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 29112,45 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7278,11 грн., діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, відсутні підстави для скасування даного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість спірного рішення.

При цьому, частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів вказує на те, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, позивачем не було надано належних та достатніх доказів, що свідчили б про невідповідність висновків відповідача фактичним обставинам справи та протиправності спірного податкового повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №.

Таким чином, колегія суддів вказує на необґрунтованість позовних вимог та погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 по справі № 816/1278/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.О. Бондар
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 25.10.2018.