Справа № 522/16983/17
Суддя: Загороднюк В. І.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1458/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення суми компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати, визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення суми компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати, визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та сплати ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі протиправними та зобовязати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити суму компенсації відповідно положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затверджених постановою КМ України від 21.02.2001 року № 159, стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, загальну суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі у розмірі 13 606,93 (тринадцять тисяч шістсот шість) гривень 93 копійки.

В судовому засідання позивачка та представник позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, надав відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін приходить до думки про доцільність відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка 31 жовтня 2007 року народила доньку, ОСОБА_2. У січні 2008 року звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення в Приморському районні м. Одеси, яке є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за призначенням та виплатою належних їй на соціальний захист сум матеріального забезпечення. Позивачці були призначенні допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на те, що виплачені суми допомоги не відповідали сумам, які були гарантовані положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18.01.2001 № 2240, як застрахованій особі, та відмовою Департаменту робити перерахунок та виплатити борг, позивачка 02 лютого 2010 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом.

27 квітня 2011 року по справі № 2а-481/11 постановою адміністративний позов було задоволено частково, визнано дії відповідача неправомірними, перераховано належні до виплати кошти.

Не погодившись з таким рішенням Департамент подав апеляційну скаргу яка постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2011 року була задоволена та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2011 року була скасована.

13 березня 2014 року ВАСУ касаційну скаргу задовольнив частково - визнано протиправними дії Департаменту щодо недоплати допомоги по догляду за дитиною та зобов'язано Департамент нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

Відповідачем було проведено щомісячний та загальний розрахунок боргу і нарахована загальна сума боргу у розмірі 10 379,50 грн. Виплата боргу здійснена не була з посиланням на бюджетне фінансування та відсутність відповідних бюджетних призначень.

Рішення ВАСУ не було виконано і у примусовому порядку, після отримання виконавчого документа у Приморському районному суді м. Одеси та відкриття на його підставі виконавчого провадження у Відділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області.

З огляду на те, що державний виконавець не мав можливість виконати виконавчий лист він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про встановлення чи зміни способу і порядку виконання рішення суду. Потім аналогічну заяву до суду надав заявник.

Після отримання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року про зміну способу та порядку виконання постанови ВАСУ від 13.03.2014 року, а саме з зобовязання нарахувати та виплатити на стягнення коштів. Державним виконавцем Відділу виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа було завершено, а даний виконавчий лист повернено заявнику. Повернення виконавчого листа було здійснено тому, що законодавством встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти Департаменту, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення суду.

Виконавчий лист та інші необхідні документи і відомості були передані до Управлення Державної казначейської служби в м, Одеса, яке відповідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМ України (далі - КМУ) від 03.08.2011 р. № 845, листом від 08.12.2015 року передало документи та відомості, щодо виконання зазначеного виконавчого листа до Головного управління Державної казначейської службі України в Одеській області, відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У грудні 2016 року відповідачем були перераховані кошти за рахунок коштів субвенції Державного бюджету місцевому бюджету, за бюджетною програмою КТКВ КМБ 09030 «Допомога до досягнення дитиною трирічного віку», в межах річних бюджетних призначень 2016 року, у розмірі 10 379,50 грн..

На підставі цього 17.01.2017 року Департамент звернувся із заявою до Приморського районного суду м. Одеси визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 02.03.2017 року Приморський районний суд м. Одеси задовольнив вимогу Департаменту та визнав виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на те, що виплата відповідачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в повному обсязі, за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року здійснена у грудні 2013 року, позивачка просила визнати бездіяльність протиправною та стягнути суму компенсації.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що, на виконання постанови від 13.03.2014 року позивачу зроблено перерахунок належних їй виплат.

Відповідач зазначив, що виплата має характер разового платежу, а тому ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Окрім того вказували на те, що строк на звернення з позовом пропущено, а з такими ж позовними вимогами позивачка вже зверталась до суду, а провадження у справі в цій частині було закрито.

Враховуючи, що Законами України про Державний бюджет на відповідний рік не було передбачено видатків для проведення відповідних виплат, зазначена доплата відповідачем позивачу не виплачувалась.

В свою чергу, позивач надав відповідь на відзив в якій він зазначив, що вказані відповідачем факти не знаходять свого підтвердження матеріалами справи.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані учасниками справи пояснення, суд зробив такі висновки.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-III від 19.10.2000 р. (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. (далі - Порядок №159).

Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину виплат за статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п. п. 3,4 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (п.4 Порядку №159).

Згідно з ст. 3 Закону №2050-III, обчислення суми компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 2 ст. 6 Закону №2050-III передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Таким чином, основною умовою для виплати позивачу компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у разі затримки на один і більше місяців. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

У постанові Верховного суду України від 18.11.2014 р. у справі № 21-518а14 зазначено, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи положення статті 2 Закону № 2050-III, відповідно до якої компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а характер допомоги, котра підлягала сплаті носила разовий характер, суд вважає, що підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації відсутні.

З огляду на вищевикладені встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не порушив норми Закону № 2050-III, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність правової підстави для нарахування та виплати такої компенсації, суд не досліджує правомірність здійсненого позивачем розрахунку цієї компенсації.

Враховуючи те, що у відповідача відсутній обов'язок щодо виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб'єкта владних повноважень.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись: ст. ст. 2,5,6, 9, 72-77,79, 94, 241-244, 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення суми компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати, визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2018 року.

Суддя В.І.Загороднюк

18 жовтня 2018 року