Справа № 819/105/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №819/105/18

адміністративне провадження №К/9901/62981/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №819/105/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

УСТАНОВИВ:

Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2018 розподілена на суддю Гончарову І.А.

У січні 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3085471-13 від 10.05.2017 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у задоволенні позву - відмовлено.

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно Державного Акта на право постійного користування землею, зареєстрованого у Книзі реєстрацій Державних актів на право постійного користування землею за № (25.02.1993року) 44, земельну ділянку, яка розташована на території (Жуківської) Надрічнянської сільської ради народних депутатів, надано для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_2.

Листами Надрічнянської сільської ради Бережанського району Тернопільської області від 23 червня 2016 року №252 та від 25 жовтня 2016 року №457, адресованих Бережанському відділенню Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, Надрічнянська сільська рада просить нарахувати земельний податок за земельну ділянку площею 10 гектарів, яка рішенням Бережанської ради народних депутатів Бережанського району Тернопільської області від 11 квітня 1991 року надана в постійне користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1). Кадастровий номер цій земельній ділянці, що знаходиться за межами населеного пункту, не присвоєно, нормативно-грошова оцінка не проведена.

Судоми встановлено, що за земельну ділянку по населеному пункті с.Надрічне (для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 10 гектарів) контролюючим органом проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік громадянину ОСОБА_2 у розмірі 12517,5 грн..

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №3085471-13 від 10.05.2017 року по земельному податку з фізичних осіб.

На адресу позивача надійшла податкова вимога форми «Ф» від 05.09.2016 року №626-12.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди зазначили, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю, об'єктом оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності, оскільки позивач є власником земельної ділянки податковим органом правомірно визначено грошове зобов'язання позивачу, і як наслідок, правомірним є податкове повідомлення - рішення №3085471 від 10.05.2017 року.

ОСОБА_2, не погодившись з судовими рішеннями, звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №819/105/18, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції що діє з 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762 гривень (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII).

Враховуючи викладене, справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 176200 грн., відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №819/105/18 є майнова вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №3085471-13 від 10.05.2017 року у сумі 12517,5грн.

Отже рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №819/105/18 - не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі №819/105/18.

Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова