Справа № 810/1353/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року м.Київ № 810/1353/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради,

Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради,

Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Г.) з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (далі відповідач 1, УПСЗН), Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради (далі відповідач 2, виконком), Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі відповідач 3, Департамент) в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії та видачі відповідного посвідчення.

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили, повторно, прийняти її документи для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

- зобов'язати Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області протягом місяця внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1.

- зобовязати Київську обласну державну адміністрацію протягом місяця розглянути вказане подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати їй посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 51.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 01.08.2017 було визнано протиправною відмову УПСЗН та зобовязано підготувати подання про встановлення їй статусу постраждалої особи внаслідок ЧАЕС категорії 1 для направлення його до Департаменту СЗН КОДА для вирішення питання щодо видачі їй відповідного посвідчення.

Водночас, Департамент СЗН КОДА листом від 06.12.2017 фактично відмовив їй у наданні статусу постраждалої особи внаслідок ЧАЕС.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням субєкта владних повноважень та стверджує, що відповідно до приписів Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, з урахуванням наявних у неї документів, зокрема, якими підтверджується її статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), а також факт встановлення їй інвалідності 2 групи по захворюванню повязаному з впливом аварії на ЧАЕС з 28.02.2017, вона має право на отримання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судове засідання, особи, що беруть участь у справі не зявились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце розгляду справи всі учасники судового процесу були повідомлені належним чином та у передбачений законом строк, що підтверджується даними наявних у справі рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень зі штриховими ідентифікаторами: 931, 923, 915, 907.

Водночас, судом встановлено, що Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області до суду подано відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач 1, зокрема, просить суд розгляд справи проводити без участі представника Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради.

Позивач, до початку судового засідання, подала до суду заяву відповідно до змісту якої просила суд розглядати справу в порядку письмового провадження без її участі.

Інші учасники судового процесу до початку судового засідання про причини неявки уповноважених представників суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини того, чи повідомлені всі учасники судового процесу належним чином, встановивши, що перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розгляд даної справи здійснити у порядку письмового провадження.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відзиву УПСЗН Білоцерківської міської ради на позовну заяву, відповідач 1 стверджує, що спірним правовідносинам вже було надано правової оцінки Білоцерківським міськрайонним судом у постанові від 15.08.2017 у справі № 357/7202/17.

При цьому, відповідач 1 звертав увагу суду, що вказана постанова є виконаною в повному обсязі, зокрема, 23.10.2017 Управлінням було прийнято документи ОСОБА_1, а виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради підготовлено подання від 27.10.2017 № 4104/1-7, яке разом з необхідними документами 01.11.2017 було передано до Департаменту соціального захист населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

На підставі викладеного, відповідач 1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

20.06.2018 Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації до суду було подано письмові пояснення по справі.

Як вбачається зі змісту вказаних пояснень, відповідач 3 зазначає, відповідно до вимог чинного законодавства посвідчення першої категорії видається інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, повязаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

При цьому, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє лише на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Разом з цим, відповідач 3 зауважує, що Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України (від 28.12.2014 року № 76-VIII), який набрав чинності 01.01.2015, було виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, відповідач стверджує, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, відповідач 3 звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що на момент розгляду справи вона постійно проживає або постійно працює чи постійно навчається на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а довідка до акту огляду МСЕК була видана позивачу після 01.01.2015.

З огляду на зазначене, відповідач переконаний, що правові підстави для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з числа потерпілих в Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За наведених обставин відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та справу розглядати без участі представника Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

20.12.1993 ОСОБА_1 отримала посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).

Згідно з даними довідки обласної спеціалізованої МСЕК від 02.03.2017 серії АВ № 0769366 ОСОБА_1 встановлено довічно з 28.02.2017 другу групу інвалідності по захворюванню повязаному з впливом аварії на ЧАЕС.

Наявним у матеріалах справи експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 2078 від 01.02.2017 підтверджується, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

На підставі наявної у справі копії постанови від 15.08.2017 у справі № 357/7202/17 та пояснень сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Розглянувши вказаний позов Білоцерківський міськрайонний суд вирішив задовольнити його частково. Зобовязати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_1 для встановлення їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобовязати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. У задоволенні решти вимог відмовити.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29.09.2017 та на його виконання 23.10.2017 відповідачем 1 було прийнято відповідні документи ОСОБА_1, що підтверджується записом № 117 у журналі прийому громадян на отримання посвідчення.

27.10.2017 виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було підготовлено подання № 4104/1-7, для встановлення визначеному переліку громадян статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, у тому числі і позивачу - ОСОБА_1

Вказане подання разом з необхідними документами ОСОБА_1 було передано виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради до Департаменту соціального захист населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 01.11.2017.

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, як структурний підрозділ Київської облдержадміністрації, відповідно до покладених обовязків розглянув подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, яке надійшло 06.11.2017 щодо видачі ОСОБА_1. посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та в межах повноважень листом № 05-49-3096 від 06.12.2017 проінформував позивача про таке.

На підставі закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено абзац пятий частини другої статті Закону України Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а також виключено статті 2 (визначення категорій зон радіоактивного забруднення) та 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії).

Відповідач зазначає, що у звязку з внесенням до законодавства цих змін з 01.01.2015 відсутній факт проживання будь-яких осіб на території зони посиленого радіоекологічного контролю та відповідно, потерпілі від Чорнобильської катастрофи 4 категорії в розумінні вказаного законодавства не мають законодавчо обґрунтованого права на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Разом з цим, Департамент у цьому листі вказує про те, що Закон зворотної дії в часі не має, і особа, потерпіла від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, вже є потерпілою, що підтверджується відповідним посвідченням. Прикінцевими положеннями Закону не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, вважаються недійсними та (або) підлягають вилученню.

Таким чином, відповідач розяснює позивачу, що за умови неузгодженості чинного законодавства, а також відсутності чіткого трактування норм Закону України від 28.12.2014 № 76-VІІІ Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України виникли труднощі щодо видачі посвідчень особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії громадянам, які до 01.01.2015 проживали на території зони посиленого радіологічного контролю та мають посвідчення потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Крім того, відповідач вказує, що Київська обласна державна адміністрація та департамент соціального захисту населення Київської облдержадміністрації неодноразово звертались до Міністерства соціальної політики України, як до органу законодавчої ініціативи з проханням терміново подати відповідні пропозиції до Кабінету Мінісірів України, з урахуванням критичної ситуації, що склалась в області.

Проте, Мінсоцполітики України висловило свою позицію, що на встановлення статусу особи постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії і числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення, мають право громадяни щодо яких встановлено причинний зв'язок захворювання та інвалідності повязаних з впливом аварії на Чорнобильській АЕС до 01.01.2015 року. Визначення зазначеного статусу громадянам щодо яких встановлено причинний зв'язок захворювання інвалідності з впливом аварії на Чорнобильській АЕС після 01.01.2015 можливий за умов внесення відповідних змін до чинного законодавства.

Одночасно позивача було проінформовано Департаментом, що наразі у ОСОБА_2 України очікує розгляду проект Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадянин, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 6656, яким передбачено доповнення п.1 ч.1 статті 14 зазначеного Закону.

За ініціативою департаменту та за підписом голови Київської облдержадміністрації направлено відповідні листи до депутатів Верховної ОСОБА_2 України від Київщини щодо підтримки зазначеного законопроекту.

Також, відповідач у листі № 05-49-3096 від 06.12.2017 повідомив позивачу, що з ініціативи департаменту Київська обласна держава адміністрація звернулась до Адміністрації Президента України та Кабінету Міністрів України з метою забезпечення належного соціального захисту вказаної категорії громадян та надання можливої допомоги у врегулюванні ситуації що склалась.

Проте, враховуючи викладене, відповідач зазначає, що на даний час (зокрема, до внесення відповідних змін у чинне законодавство) вирішити питання про видачу ОСОБА_3 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії не видається можливим.

Позивач, вважаючи протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо надання їй статусу постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії із видачею відповідного посвідчення, звернулась за захистом своїх прав та інтересів до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Основні засади щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII ).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

До четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Судом встановлено, що позивач отримала посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії В-І № 746403 та відповідний статус 20.12.1993. При цьому, суд зауважує, що вказане посвідчення є безстроковим та не було визнано недійним та/або вилучене у позивача.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Станом на час виникнення спірних правовідносин правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядоком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 зі змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 № 76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено.

Цим же Законом було виключено статтю 2 (Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій) та статтею 23 (Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач станом на час встановлення медико - соціальною експертною комісією причинного зв'язку її інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС вже мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 12 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії - 1, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Разом з цим, суд наголошує, що вказані зміни в законодавстві стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

Так, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

У свою чергу, зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема категорії 1, є одночасна сукупність таких умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) наявність довідки МСЕК про причинно - наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання державних органів на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що позивач має всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення категорії 1.

Аналогічного правового висновку дійшов і Білоцерківський міськрайонний суд Київської області за результатом розгляду адміністративної справи № 357/7202/17 зазначивши у постанові від 15.08.2017, що відповідач - Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради діяв не відповідно до завдань, покладених на нього пунктом 5.9 Положення про управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, а саме, не забезпечив здійснення заходів щодо соціального захисту позивача (ОСОБА_4Г.).

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 65 Закону № 796 видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Аналогічна правова позиція закріплена приписами пункту 10 Порядку № 51 де зазначено, що видача посвідчень провадиться ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Отже, видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі 1 категорії у даному випадку належить до компетенції Київської обласної державної адміністрації.

При цьому, суд звертає увагу, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, який є структурним підрозділом державної адміністрації, діє на підставі Положення про Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43 та відповідно до пункту 34 цього Положення серед повноважень цього органу є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що в даному випадку саме Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є уповноваженим органом для видачі посвідчення особи постраждалої від Чорнобільської катастрофи категорії 1.

Водночас, суд зауважує, що підставою для видачі відповідного посвідчення є подання місцевого органу виконавчої влади за місцем проживання цієї особи. В даному випадку таким органом є Білоцерківська міська рада Київської області.

Як було встановлено судом 01.11.2017 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було направлено відповідне подання разом із необхідними документами до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії.

Вказані обставини підтверджуються всіма учасниками судового процесу та наявними у справі документами.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на законних підставах та з дотриманням визначеної законодавством процедури звернулась з заявою до уповноваженого органу про надання їй статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

При цьому, судом встановлено, що доводи відповідача, викладені у листі від 05.01.2018 № 02-59-43, яким позивачу було відмовлено у видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофою 1 категорії, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофою 1 категорії є протиправною.

У свою чергу, щодо позовної вимоги зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної протягом місяця розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, суд зазначає про таке.

Приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Крім того, суд враховує, що Європейським судом з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року по справі Чахал проти Об'єднаного Королівства вказано про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У свою чергу, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на зазначене, та враховуючи, що будь-які перешкоди для видачі позивачу відповідного посвідчення відсутні, оскільки, відмова відповідача була мотивована єдиною підставою, яка, у свою чергу, визнана судом у цій справі протиправною, з урахуванням вимог статті 65 Закону № 796-XII та з метою забезпечення ефективного та належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання Білоцерківської міської ради Київської області про надання ОСОБА_1 статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі їй відповідного посвідчення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Необхідність здійснення правосуддя саме на підставі принципу верховенства права (а не законності) закріплена також в статті 129 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обовязку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем жодних доказів та доводів на підтвердження позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії та видачі відповідного посвідчення та зобов'язання протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили, повторно, прийняти її документи для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також зобов'язати Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області протягом місяця внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 суду не надано.

З огляду на зазначене, вказані позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим, а отже задоволенню не підлягають.

У свою чергу, оскільки на підставі наявних у справі доказів та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивачем доведено суду її законне право на отримання посвідчення потерпілої особи внаслідок Чорнобильської катастрофою 1 категорії, керуючись приписами частини 2 статті Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Крім того, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання Білоцерківської міської ради Київської області про надання ОСОБА_1 статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі їй відповідного посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у рішенні суд також вирішує питання щодо судових витрат.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI про судовий збір відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях судові витрати на її користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 205, 242 - 246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Леся Українки, 1, ) у видачі ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

3. Зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Леся Українки, 1, ) повторно розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати їй посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 року № 51.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.