Справа № 2040/5605/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/5605/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калитки О. М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2018, суддя І інстанції Шляхова О.М., місце складання вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 21.08.18 по справі № 2040/5605/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного військового комісаріату , Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Харківського обласного військового комісаріату, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 35 протоколу від 26.01.2018 № 9 та від 16.03.2018 № 28 п. 27 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині розміру нарахування одноразової грошової допомоги.

- зобов'язати Харківський Обласний Військовий Комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 затверджений Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2014 року № 530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої пп.1 п. 6 Порядку затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 №2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 6 квітня 2017 року).

- зобов'язати Міністерство оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги передбаченої пп.1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.201З р. № 975 та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011 -XIІ (в редакції Закону № 2004-V111 від 6 квітня 2017 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

- зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

- зобов'язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на, те що Міністерство оборони України приймаючи рішення на Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум про призначення позивачу одноразової грошової допомоги 26.01.2018р. п.35 протоколу № 9 та 16.03.2018 р. п. 27 протоколу № 28 не дотрималось вимог пп.1 п. 6 Порядку 975 та пп. б) п.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011 -X11 (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 6 квітня 2017 року), оскільки розмір одноразової грошової допомоги позивача повинен становити 440500 (чотириста сорок тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 року у справі № 2040/5605/18 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони, Харківського обласного військового комісаріату про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу в період з 31.10.1978 р. по 01.01.1981 р.

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК Серії 10 ААА № 622586 від 21.03.2012 року, при первинному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

У подальшому, при повторному огляді, відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №131336 від 27.04.2016 року, позивачу було підтверджено III групу інвалідності з тих самих підстав.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 року по справі №642/3819/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Харківського обласного військового комісаріату про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, залишеною в силі ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року було зобов'язано Міноборони вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги позивачу згідно: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у Порядку, затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 року.

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія) від 26.01.2018 протокол № 9 п. 35 призначено позивачу одноразову грошову допомогу, з підстав встановлення позивачу інвалідності III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 240000 (двісті сорок тисяч) гри. 00 коп.

В подальшому відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України (п. 27 Протоколу засідання комісії від 16.03.2018 року № 28), у зв'язку з набуттям законної сили рішень судів, та у зв'язку з допущеними помилками, комісія дійшла висновку про необхідність внесення змін до п.35 протоколу №9 від 26.01.2018 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, зокрема на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 по справі № 642/3819/17, ОСОБА_1, з підстав встановлення йому III групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 206 700,00 грн.

У подальшому, вказані кошти були перераховані Управлінням Державної казначейської служби у Холодногірському районі м. Харкова позивачу на його особовий банківський рахунок було перераховано (копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування під час вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги згідно приписів ст.16-2, в редакції Закону України №2004-УІІІ від 06.04.2017, - відсутні, а отже, незастосування Міністерством оборони України під час прийняття оскаржуваного рішення приписів п.2 Прикінцевих Положень Закону України №2004-VІІІ від 06.04.2017 є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Згідно із ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов'язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 року по справі №642/3819/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 року, є обов'язковою до виконання на всій території України.

Як вбачається зі змісту вищевказаного судового рішення, позивач звертався із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Через відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у судовому порядку зобов'язано Харківський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок за формою та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.

Рішенням суду по вказані справі право на грошову допомогу позивачу було визначено на підставі пп.4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей", в редакції Закону України № 328-V від 03.11.2006 року, № 5040-VI від 04.07.2012 року. відповідно до якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно абзацу другого частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскаржувані протокольні рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум № 9 від 26.01.2018 та № 28 від 16.03.2018 прийнято за результатами повторного розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на виконання та з урахуванням правової позиції висловленої вже у судовому рішенні у справі №642/3819/17 про розмір одноразової грошової допомоги у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Законів України №328-У від 03.11.2006 року, №5040-УІ від 04.07.2012 року).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Законом України №2004 -УІІІ від 06.04.2017 року статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей" викладена у новій редакції, та на час прийняття оскаржуваного рішення вказаний Закон України №2004-УІІІ від 06.04.2017 року був чинний, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги - червень 2016 року) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. 9 ст. 16-3 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що діяла у червні 2016 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 №5040-VI, який набрав чинності з 01.01.2014, статтю 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, відповідно до підпункту п.4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії: травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби, чи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка набрала законної сили 01.01.2014, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 наведеної Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була, призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні, (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової, служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N° 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати, одноразової грошової допомоги, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007р., № 89, ст. 3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством, порядку, що діяло на. день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, законодавством України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам встановлено, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, тому застосовуванню підлягає порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III інвалідності.

Згідно з п. 2 Прикінцевих Положень Закону України №2004-УІІІ від 06.04.2017 року передбачено, що його дія не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, оскільки судовим рішенням по справі №642/3819/17 право позивача на отримання одноразової грошової допомоги визначено за правилами саме статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Законів України №328-У від 03.11.2006 року, №5040-VІ від 04.07.2012 року), то правові підстави для застосування під час вирішення питання, приписів ст. 16-2, в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017, - відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 року у справі № 2040/5605/18 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 по справі № 2040/5605/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко