Справа № 570/5490/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1612/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року (прийняте у м. Рівне суддею Коробовим С.О.) в адміністративній справі № 570/5490/17 за позовом ОСОБА_2 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вознюк Інною Яківною про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із вказаним позовом, у якому просила визнати протиправними дії та рішення УДВС ГТУЮ у Рівненській області і державного виконавця з виконання виконавчого листа № 570/4543/13-а; скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області Вознюк І.Я. від 01.12.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області знаходився виконавчий лист Рівненського районного суду від 20.05.2014 у справі № 570/4543/13-а про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі з 08 квітня 2011 року відновити їй виплату пенсії у розмірі, визначеному постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 07 травня 2010 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Проте, 01.12.2017 державний виконавець неправомірно прийняв постанову про закриття виконавчого провадження, не перевіривши виконання судового рішення, не попередивши боржника і надіслав виконавчий лист до суду, який його видав.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила ОСОБА_4, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що були зазначені в позовній заяві.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 27.05.2014 державним виконавцем за заявою стягувача ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43485781 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського районного суду від 20.05.2014 у справі № 570/4543/13-а.

У ході проведених виконавчих дій до відділу надійшло повідомлення управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі за № 4942/06, згідно якого нарахування пенсії виконано згідно судового рішення, що було підтверджено протоколом індивідуального перерахунку № ОР 137092 від 19.06.2014.

Проте, виконання цього виконавчого документа, яке було проведене в порядку статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», не призвело до фактичного перерахування коштів на користь стягувача.

У відповідності до пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) державний виконавець 05.11.2014 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Копії постанови направлені сторонам, а виконавчий документ направлений до Рівненського районного суду.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.11.2014 у справі № 570/5329/14-а, яка була залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 43485781 від 05.11.2014, при цьому зазначено, що державний виконавець дійшов передчасного висновку щодо закінчення виконавчого провадження, оскільки не було здійснено усіх можливих вичерпних заходів виконання судового рішення.

На виконання вимог зазначеного судового рішення державний виконавець відновив виконавче провадження № 43485781.

Беручи до уваги вимоги резолютивної частини постанови та враховуючи обставини виконання рішення суду в повному обсязі, державним виконавцем застосовані заходи примусового характеру відповідно до вимог статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення), а саме: винесено постанову про накладення штрафу на боржника ВП № 43485781 від 01.02.2016 на суму 680 грн, у зв?язку з невиконанням боржником рішення суду.

У зв?язку із повторним невиконанням боржником рішення суду 01.12.2017 державним виконавцем повторно накладено штраф у подвійному розмірі та скеровано подання про притягнення службових осіб до кримінальної відповідальності.

Також, 01.12.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів правомірність своїх дій та оскаржуваної постанови від 01.12.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною першою статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

З огляду на те, що судове рішення не може бути виконане без участі боржника, у зв?язку з повторним невиконанням боржником рішення суду, 01.12.2017 державний виконавець повторно наклав штраф у подвійному розмірі та скерував подання про притягнення службових осіб до кримінальної відповідальності та відповідно до пункту одинадцятого частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII надіслав виконавчий лист до суду, який його видав, тобто діяв у повній відповідності із приписами зазначених вище норм.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що державний виконавець не просив внести відомості, зазначені у поданні про притягнення службових осіб Рівненського ОУПФУ в Рівненській області, до ЄРДР та проведення досудового розслідування, що свідчать про протиправність його дій, оскільки законодавством визначено його обов'язок лише щодо надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Що стосується розміру штрафу, то такий було застосовано у відповідності до приписів пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, згідно якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а також статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на час прийняття постанови про накладення штрафу за невиконання рішення).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій щодо примусового виконання рішення, в т.ч. винесення постанови від 01.12.2017 про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року в адміністративній справі № 570/5490/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 24 жовтня 2018 року.