Справа № 826/11684/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 жовтня 2018 року м. Київ № 826/11684/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку письмового провадження питання про виправлення описки у адміністративній справі

за позовомПриватного підприємства "Компанія "Агро-Люкс"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.04.2016, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахування усунення виявлених недоліків, надійшов позов приватного підприємства "Компанія "Агро-Люкс" (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.04.2016 та повідкового повідомлення-рішення № від 13.04.2016 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 610 042,00 грн. і застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 340 260,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № , № від 13.04.2016.

При роздрукуванні рішення в описовій та мотивувальній частинах помилково відображено описову та мотивувальну частини іншого рішення.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження. У разі необхідності суд може розглянути питання внесення виправлень у судове рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В контексті з вищевикладеним, суд не вбачає за необхідне проведення судового засідання та вбачає за можливе вирішити питання щодо внесення виправлень до рішення суду в порядку письмового провадження.

За наведених обставин суд вважає за необхідне за власною ініціативою виправити допущену в описовій та мотивувальній частинах даного судового рішення описку.

Керуючись ст.ст. 248, 253 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва,-

У Х В А Л И В:

1. Виправити описку в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2018, шляхом викладення описової та мотивувальної частин рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач відобразив в податковій звітності у 2014-2015 роках податкові зобов'язання з реалізації абсорбенту (вартість якого майже ідентична дизельному паливу), а помилка в номенклатурі товару в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку не є доказом вчинення ним податкового правопорушення, а саме порушення норм: п.п.134.1.1 п. 134.1 статті34, п.п. 135.5.4 п. 135.3 статті 135, п. 137.10 статті 137, пункту 198.3 та 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, а отже посилання податкового органу на порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними, оскільки ґрунтуються на нічим не підтверджених суб'єктивних припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Представник Головного управління ДФС у місті Києві проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Вказавши, що про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень, з огляду на виявлені порушення податкового законодавства у діяльності позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Данилишина В.М., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року суддею Вєкуа Н.Г. справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 06 вересня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні 06.09.2018 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 29.02.2016 № 223/26-15-14-02-03, № 224/26-15-14-02-03, № 226/26-15-14-02-03, № 225/26-15-14-02-03, № 250/26-15-14-06-03, № 534/26-15-14-03-03 Головного управління ДФС у місті Києві, проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 28 березня 2016 року № 106/26-15-14-02-03/35964834 (далі - Акт перевірки).

За висновками акту перевірки встановлено наступні порушення ПП "Агро-Люкс":

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 4 884 588,00 грн.

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, абз. "г", п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього 5 3361 040,61 грн.;

- п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. "є" 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1 ст. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст. 171 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб в 2015 році на суму 740,55 грн.;

- пп. 1.1, 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 "а" ст. 171 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті до бюджету військового збору в сумі 74,05 грн.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем у 2014 та 2015 роках не враховано дохід від реалізації дизельного палива Дт-361, Кт-70, Дт -203, Кт-281; в 2014 році в кількості 549 104 літрів на суму 6 226 839,36 грн., в 2015 році - 1 656 875 літрів на суму 20 909 762,50 грн., яке отримане позивачем як безоплатно отриманий товар у відповідності до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу.

Крім того, у 2014-2015 роках позивачем було закуплено абсорбент (газовий конденсат) за наступними Договорами: Договір поставки нафтопродуктів № 26/02 від 26 лютого 2014 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та TOB «Компанія Торговий дім «Зернопродукт»; Договір поставки нафтопродуктів № 23 від 14 березня 2014 року укладеного між позивачем та TOB «Різалт-Нафтопродукти»; Договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 26082014 від 26 серпня 2014 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та приватним підприємством «ФЕРОКС ТМ»; Договір поставки нафтопродуктів № 12 від 06 лютого 2015 року укладеного між позивачем та TOB «Віксол»; Договір поставки нафтопродуктів № 25-04/15 від 21 квітня 2015 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та приватним підприємством «Меркурій С».

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийняті: податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2016 року про збільшення грошового зобов'язання податку на прибуток підприємств в сумі 4 884 588,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 221 147,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2016 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 610 042,00 грн. та застосування штрафних (фінансових санкцій на суму 1 340 260,00 грн.

Незгода позивача із даними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить із наступного.

Розміри та порядок плати податку на прибуток, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння податку визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як раніше зазначалось, у 2014-2015 роках позивачем було закуплено абсорбент (газовий конденсат) за наступними Договорами: Договір поставки нафтопродуктів № 26/02 від 26 лютого 2014 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та TOB «Компанія Торговий дім «Зернопродукт»; Договір поставки нафтопродуктів № 23 від 14 березня 2014 року укладеного між позивачем та TOB «Різалт-Нафтопродукти»; Договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 26082014 від 26 серпня 2014 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та приватним підприємством «ФЕРОКС ТМ»; Договір поставки нафтопродуктів № 12 від 06 лютого 2015 року укладеного між позивачем та TOB «Віксол»; Договір поставки нафтопродуктів № 25-04/15 від 21 квітня 2015 року укладеного між ПП "Агро-Люкс" та приватним підприємством «Меркурій С».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем в період 2014-2015 років укладено ряд договорів на поставку нафтопродуктів, на виконання укладених договорів з реалізації нафтопродуктів, позивачем складено первинні документи фінансового обліку, а саме податкові та видаткові накладні, документи на перевезення вантажу та платіжні доручення. З вказаних документів випливає, що ПП "Агро-Люкс" реалізовувало придбаний абсорбент як дизельне паливо. Тобто, позивачем при оформленні первинної документації було допущено в номенклатурі товару, яка допущена позивачем внаслідок помилки технічного (комп'ютерного) забезпечення операцій з первинними документами. Що як наслідок призвело до не вірного обліку товарів та перекручування номенклатури найменування продукції у первинних документах.

Крім того, відповідно до Інвентаризаційного опису запасів від 31 грудня 2015 року, не встановлено ані фактичної наявності, ані наявності за даними бухгалтерського обліку, на головному складі позивача залишків придбаного абсорбенту (газового конденсату), що дозволяє зробити висновок, про те, що позивачем при реалізації абсорбенту (газового конденсату) допущено помилку у визначенні номенклатури товару.

При цьому відповідачем не брався до уваги той факт, що залишки абсорбенту на момент проведення перевірки становили 0 літрів, тобто наведене свідчить про те, що замість дизельного палива в 2014-2015 роках фактично реалізовувався абсорбент. При цьому відповідачем інвентаризація абсорбенту по складу підприємства взагалі не проводилась, а надані в ході перевірки документи, що підтверджували факт реалізації абсорбенту, а не дизельного палива відповідачем також до уваги не брались.

Висновком № 188 від 07 грудня 2017 року Одеського управління з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС підтверджено, що залишки рідин на основному складі позивача дійсно по своїм фізико-хімічним показникам не суперечать ДСТУ 7687:2015 "Паливо дизельне Євро. Технічні умови", що також підтверджує факт реалізації абсорбенту, а не дизельного палива.

Також, відповідно до висновку експерта від 14.11.2017 № 09/3-167 Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до наданих документів (акт перевірки податкового органу) було встановлено, що у 2015 році було списано дизельного пального у кількості 1656875 літрів ніж придбано з урахуванням залишку на початок періоду по оборотній-сальдовій відомості по рахунку бухгалтерського обліку 281 "Товари". Тобто документально підтверджується реалізація газового конденсату під виглядом дизельного палива (кількість приблизно відповідає його придбанню за 2015 рік). Відповідно до наданих документів висновки акту перевірки, що викладені в акті ГУ ДФС у м. Києві № 106/26-15-14-02-03/35964834 від 28.03.2016 на предмет порушення податкового обліку з податку на прибуток та на додану вартість - документально не підтвердити виявлені порушення, тому, і відсутні порушення норм нормативно-правових актів, що призвели до таких наслідків.

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до припису статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яка, передбачає, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою, який, передбачає, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не тільки виходячи з юридичної форми, то наведена не вплинула на порушення платником податків норм Податкового кодексу та податкового законодавства.

Також суд зауважує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень № , № від 13.04.2016 протиправним та його скасування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

2. Ухвала є невід'ємною частиною рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.09.2018 в адміністративній справі № 826/11684/16.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа