Справа № 810/1393/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2018 року № 810/1393/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо порушення прав ОСОБА_1 передбачених чинним законодавством України та незаконним притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної, адміністративної та матеріальної відповідальностей;

- скасувати пункт 4 наказової частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 №298;

- скасувати пункт 4 наказової частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.01.2016 № 29-АД;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11413,77 грн., що складаються з 2983,00 грн. (не правомірне притягнення до матеріальної відповідальності), з 7400,00 грн. (не правомірне позбавлення премії за січень 2016 року) та 1030,77 грн. (індекс інфляції не отриманих коштів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.02.2015 по 06.09.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді лікаря медичного пункту. Так, позивач пояснює, що після звільнення з військової служби, з метою постановки на облік в Центр зайнятості для отримання грошової допомоги по безробіттю, він звернувся, в жовтні 2017 року, до відповідача з проханням надати довідку про отримане ним грошове забезпечення в період з 01.02.2015 по 06.09.2017, однак відповіді, у встановлений законом термін, не отримав, у зв`язку з чим у грудні 2017 року повторно звернувся з відповідним запитом до відповідача, але знов відповіді на запит не отримав. Позивач зазначає, що для отримання запитуваної інформації, звернувся до тимчасово виконуючого обов`язки офіцера стройового відділу військової частини НОМЕР_1 з відповідним проханням, який в подальшому надіслав позивачу електронні копії документів, які були у нього в наявності, з яких, за твердженням позивача, він дізнався, що за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 його позбавили премії, притягнули до матеріальної відповідальності. Позивач стверджує, що під час проходження військової служби, його не ознайомлювали та не доводили до відома накази про притягнення до матеріальної відповідальності, позбавлення премії, актами службових розслідувань, на підставі чого він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 відкрито провадження у справі, визначено що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23.04.2018, яке було відкладено на 10.05.2018 у зв`язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні, призначеному на 10.05.2018, судом оголошено перерву з метою витребування додаткових доказів, наступне судове засідання призначено на 01.06.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 суд, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, витребував у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії/ або оригінали (для огляду) матеріалів службових розслідувань стосовно позивача, згідно наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 №298 та від 27.01.2016 №29-АД.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 судом відкладено розгляд справи на підставі пункту 2 частини 2 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, наступне судове засідання призначено на 21.06.2018.

У судовому засіданні, призначеному на 21.06.2018, представник відповідача надав копії наказів Міністерства оборони України про підсумки проведення службового розслідування, однак, у зв`язку з тим, що копії зазначених наказів і так містяться в матеріалах справи та з них неможливо встановити обставини справи, суд ухвалою від 21.06.2018 повторно витребував від військової частини НОМЕР_1 документи, що стосуються службових розслідувань щодо позивача, які витребовувались ухвалою суду від 10.05.2018 та відклав розгляд справи на 05.09.2018.

Про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з`явились, надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження.

За таких обставин суд, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив здійснювати подальший розгляд справи за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Представник відповідача, в письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що отримавши в лютому 2016 року грошове забезпечення без урахування 40% премії, позивач не міг не знати про значне зменшення свого грошового забезпечення, у зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строків, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому його позов повинен бути залишеним без розгляду. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач сам, у позовній заяві, посилається на те, що в ході службового розслідування надавав пояснення, що, на думку представника, підтверджує обізнаність останнього про притягнення його до дисциплінарної, адміністративної та матеріальної відповідальностей. Також, представник відповідача зазначає, що положеннями чинного законодавства, не передбачено механізм виплати суми індексації у поточному році за минулий рік.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2015 по 06.09.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2017 №179 ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Як убачається з пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, для постановки на облік в Центр зайнятості та отримання грошової допомоги по безробіттю необхідно подати низку документів, серед яких, зокрема, довідка з останнього місця роботи про розмір заробітної плати, у зв`язку з чим він, 08.10.2017, звернувся до відповідача з відповідним запитом на інформацію, так як при звільненні зазначена довідка йому надана не була, однак відповіді на запит не отримав.

У грудні 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з відповідним запитом на інформацію, однак відповіді, в установлений законодавством строк, не отримав.

У позовній заяві, позивач зазначає, що запитувані документи йому були надіслані, в електронному вигляді, тимчасово виконуючим обов`язки офіцера стройового відділу військової часини НОМЕР_1 .

З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що після отримання запитуваних документів він дізнався, що за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 його позбавляли премії та притягували до матеріальної відповідальності. Позивач, звертає увагу суду, що під час проходження військової служби, його не ознайомлювали та не доводили до відома накази про притягнення до матеріальної відповідальності, позбавлення премії, актами службових розслідувань, на підставі чого він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Як убачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.08.2015 №164-АД, комісія у складі голови полковника ОСОБА_2 та членів комісії: заступника командира частини з тилу - начальник типу майора ОСОБА_3 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи майора ОСОБА_4 , провела службове розслідування по факту порушення вимог наказу Міністра оборони України від 02.07.2013 №444 посадовими особами військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування був складений Акт службового розслідування від 25.11.2015 б/н, яким, зокрема, встановлено, що 22.05.2015, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №99 військовослужбовець призваний за мобілізацією рядовий ОСОБА_5 , тракторист-машиніст бульдозера відділення інженерної техніки групи інженерного забезпечення інженерного загону був направлений до ВМКЦ ПР. 17.08.2015 під час відвідування хворих у ВМКЦ ПР м. Одеса, заступником командира інженерного загону лейтенантом ОСОБА_6 виявлено відсутність рядового ОСОБА_5 та з`ясовано, що він не перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (починаючи з 22.05.2015) в ВМКЦ ПР м. Одеса, а також за місцем призову до військової частини НОМЕР_2 за медичною допомогою не звертався. Про факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцем повідомлено Військову службу правопорядку, оперативного чергового Військово Морських Сил Збройних Сил України та військового прокурора. Внаслідок незадовільного виконання обов`язків посадовими особами військової часини НОМЕР_1 , а саме відсутність належного контролю за особовим складом направленим на лікування допущено порушення вимог наказу Міністерства оборони України від 02.07.2013 №444 щодо несвоєчасності доповіді про відсутність військовослужбовця, внаслідок чого порушено вимоги наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 щодо призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, а ОСОБА_5 нараховувалось грошове забезпечення, що призвело до переплати коштів в розмірі 7457,18 грн.

Крім того, в Акті від 25.11.2015 б/н зазначено, що при встановлені осіб винних у несвоєчасному наданні доповіді про відсутнього військовослужбовця та відповідно переплаті з`ясовано, зокрема, що з 16.03.2015 обов`язки начальника медичної служби-начальника медичного пункту виконував старший лейтенант медичної служби ОСОБА_1 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2015 №50, який всупереч статті 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України стан хворих, що перебувають в інших лікувальних закладах не перевіряв, періодично їх не відвідував, що призвело до несвоєчасного надання доповіді про відсутність військовослужбовця та переплаті.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 № 298, пунктом 4 наказової частини якого, ОСОБА_1 , за порушення статей 16, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення "Догана", притягнуто до матеріальної відповідальності, в результаті чого утримано з грошового забезпечення позивача 40% від переплаченої суми.

Позивач зазначив, що рядовий ОСОБА_5 , 22.05.2015, з сильним зубним болем звернувся до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , де йому була надана медична допомога та направлено на лікування до ВМУЦ ПР м. Одеса, куди він не доїхав і самовільно залишив місце служби, проте, в цей час ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці,- з 05.05.2015 по 29.05.2015, а з 05.06.2015 по 14.06.2015 - у службовому відрядженні, в той час як, тимчасове виконання обов`язків начальника медичної служби було покладено на старшого сержанта ОСОБА_7 , яка, в свою чергу, і направляла рядового ОСОБА_5 на лікування до ВМУЦ ПР м. Одеса 21 та 22 травня 2015 року.

Факт перебування позивача, у вищезазначений період, у відпустці підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2015 № 74, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності), тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом старшим лейтенантом ОСОБА_6 було проведено службове розслідування по факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 командиром відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерного загону молодшим сержантом ОСОБА_8 .

За результатами службового розслідування був складений Акт службового розслідування без дати та номеру, яким, між іншим, встановлено, що в ході розслідування з`ясувався факт порушення статті 255 Статуту внутрішньої служби тимчасово виконуючим обов`язки начальника медичної служби старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Крім того, в акті службового розслідування зазначено, що з пояснень молодшого сержанта ОСОБА_8 , останній не перебував на військовій службі у зв`язку з наданням йому звільнення від виконання службових обов`язків тимчасово виконуючим обов`язки начальника медичної служби.

В акті службового розслідування, також, зазначено, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 звертались до ОСОБА_1 щодо надання письмових роз`яснень та книги амбулаторних хворих, однак він відмовився, про що було складено акт від 22.01.2016.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.01.2016 №29-АД "Про підсумки проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини", пунктом 4 наказової частини якого, ОСОБА_1 , за порушення статей 255, 11, 12, 16, 82, 83, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та укриття факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини молодшим сержантом ОСОБА_8 , керуючись наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, позбавили премії у повному обсязі за січень 2016 року, наклали дисциплінарне стягнення "Сурова догана" та склали адміністративний протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення згідно статті 172-15 (недбале ставлення до військової служби).

Так, позивач, у позовній заяві, зазначає, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 , з приводу надання письмових роз`яснень та книги амбулаторних хворих, до нього не звертались. Позивач, звертає увагу суду, що в акті від 22.01.2016 відсутній реєстраційний номер, а також відсутня відповідна довідка, яка складається у разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, яка засвідчується підписами двох свідків.

Разом з тим, відповідно до пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, згідно запису у книзі амбулаторних хворих №205, за медичною допомогою звернувся молодший сержант ОСОБА_8 зі скаргою на головний біль, кашель, біль у горлі, слабкість та лихоманку, який прийшов до медичного пункту із санінструктором інженерного загону і книгою запису хворих інженерного загону, після огляду військовослужбовця ОСОБА_8 в нього було діагностовано трахеїт, на прохання ОСОБА_1 надати медичку картку молодшого сержанта ОСОБА_8 , щоб зробити відповідний запис і надати довідку, останній повідомив що залишив її у розташуванні підрозділу і зараз за нею сходить і повернеться, однак після того як молодший сержант ОСОБА_8 вийшов з медичного пункту, він більше не повертався, тому ОСОБА_1 був зроблений відповідний запис до амбулаторної книги хворих та рекомендовано звільнити молодшого сержанта ОСОБА_8 від виконання службових обов`язків строком на три доби.

Позивач стверджує, що довідку молодшому сержанту ОСОБА_8 про звільнення від виконання службових обов`язків він не видавав та запис у його медичній картці не робив.

Вищезазначені пояснення позивача підтверджуються постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.04.2016 по справі №504/1038/16-п, копія якої наявна в матеріалах справи.

Не погоджуючись із зазначеними наказами та діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551- XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із статтею 51 Дисциплінарного статуту на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь; пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; позбавлення сержантського (старшинського) звання; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Статтею 53 Дисциплінарного статуту надано право командиру відділення зокрема, робити зауваження, оголошувати догану та сувору догану.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/9884 затверджено Інструкцію Про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Інструкція № 82).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 82 службове розслідування проводиться у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;

- невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

- порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1.3 Інструкції № 82).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 82 особам, які проводять службове розслідування, надається право:

отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки;

ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій (пункт 2.2 Інструкції № 82).

Згідно пункту 2.3 Інструкції № 82 у разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.

За результатами службового розслідування складається акт (пункт 4.1 Інструкції № 82).

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції № 82 акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (пункт 4.3 Інструкції № 82).

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції № 82 посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.

Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (пункт 5.2 Інструкції № 82).

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (статті 98 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця.

У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято.

В ході судового розгляду справи, судом, на підставі пояснень позивача, які не заперечувались представником відповідача, встановлено, що оскаржувані накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) про притягнення позивача до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної відповідальностей та позбавлення премії, до відома позивача не доводились.

Посилання представника відповідача на те, що отримавши в лютому 2016 року грошове забезпечення без урахування 40% премії, позивач не міг не знати про значне зменшення свого грошового забезпечення, а отже був обізнаний про притягнення його до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної відповідальностей та позбавлення премії, судом до уваги не беруться, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства України.

Крім того, в порушення вимог статті 106 Дисциплінарного статуту службова картка ОСОБА_1 також не містить відомостей щодо оголошення йому 25.11.2015 та 27.01.2016 дисциплінарних стягнень у вигляді "догана", "сувора догана" за порушення статей 16, 87, а також статей 255, 11, 12, 16, 82, 83, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та укриття факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини. Копія службової картки ОСОБА_1 наявна в матеріалах справи.

Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів підтвердження фактів, встановлений в актах службових розслідувань, на підставі яких виносились відповідачем оскаржувані накази.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що двічі, відповідними ухвалами, витребовував у відповідача матеріали службових розслідувань стосовно ОСОБА_1 , проведених відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 №298 та від 27.01.2016 №29-АД, однак, відповідач, жодних витребовуваних судом матеріалів до суду так і не надіслав.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 , у період з 05.05.2015 по 29.05.2015 перебував у щорічній відпустці, докази чого наявні в матеріалах справи, у зв`язку з чим не міг виконувати службові обов`язки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 в період самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 (22.05.2015), суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача підстав для винесення наказу від 25.11.2015 № 298 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догана» та утримання з його грошового забезпечення 40% від переплаченої суми за порушення вимог наказу Міністра оборони України від 02.07.2013 №444.

Крім того, суд, також, зазначає, що не вбачає підстав для винесення відповідачем наказу від 27.01.2016 №29-АД про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана» та позбавлення премії за січень 2016 року в повному обсязі за порушення вимог статей 255, 11, 12, 16, 82, 83, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та укриття факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем молодшим сержантом ОСОБА_8 , оскільки, судом встановлено, що постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.04.2016 по справі №504/1038/16-п, за наслідками розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 172-15 КУпАП, закрито провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в розумінні вимог частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено відсутність достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, яке виразилось в тому, що він будучи лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , порушив вимоги статей 11, 12, 16, 82, 83, 87, 255 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, а саме: порушив порядок прийому амбулаторних хворих в/ч НОМЕР_1 та приховав факт самовільного залишення місця служби військовослужбовцем, молодшим сержантом ОСОБА_8 .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 стосовно притягнення позивача до адміністративної, матеріальної та дисциплінарної відповідальностей, а також скасування пунктів 4 наказової частини наказів командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 №298 та від 27.01.2016 №29-АД, підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що судом визнано протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 стосовно притягнення позивача до адміністративної, матеріальної та дисциплінарної відповідальностей та скасовано пункти 4 наказових частин наказів командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2015 №298 та від 27.01.2016 №29-АД, то позовна вимога про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошових коштів за неправомірне притягнення до матеріальної відповідальності в сумі 2983,00 грн. та не правомірне позбавлення премії за січень 2016 року у сумі 7400,00 грн. також підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача щодо індексації підлягаючих сплаті грошових коштів, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-12 (далі Закон № 1282).

Відповідно до статті 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно частини першої статті 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону № 1282).

Згідно статті 16 Закону № 1282 спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку.

З огляду на те, що предметом розгляду в даній справі є правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної відповідальностей та стягнення з нього 40% переплаченої суми (в сумі 2983,00 грн.), позбавлення премії за січень 2016 року (в сумі 7400,00 грн.), тоді як в силу Закону № 1282 індексації підлягають одержані грошові доходи, то, суд, вважає дану вимогу ОСОБА_1 такою, що заявлено передчасно.

З приводу твердження представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, тому зазначений позов підлягає залишенню без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині п`ятій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як убачається з позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду, позивач дізнався про порушення своїх прав 01.03.2018, коли отримав електронні копії документів від посадової особи військової частини НОМЕР_1 , доказів протилежного відповідач суду не надав, у зв`язку з чим місячний строк звернення до суду позивачем пропущений не був, тому твердження представника відповідача судом, при прийнятті рішення у даній справі, до уваги не береться.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання по судових витратах, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної, адміністративної та матеріальної відповідальностей.

Скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25 листопада 2015 року № 298.

Скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27 січня 2016 року № 29-АД.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утримане грошове забезпечення та премію у сумі 10383 (десять тисяч триста вісімдесят три) грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.