Справа № 826/9877/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9877/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 25.05.2018 № 56292029 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 56292029 та зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 № 56292029.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 № 56292029.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Станом на 23 жовтня 2018 року позивачем не надано до суду письмових заперечень на апеляційну скаргу.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2018 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.04.2018 № 822/3300/17.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 02.05.2018 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 822/3300/17, виданого 17.04.2018 Хмельницьким окружним адміністративним судом про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України, прийняти рішення щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_4, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 у сумі 307625 (триста сім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 00 коп.

Вказаною постановою було встановлено боржнику - МВС України строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

15.05.2018 відповідачем було отримано лист МВС України від 14.05.2018 № 586, у якому останній повідомив державного виконавця, що на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 822/3300/17, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, МВС України 21.03.2018 затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3

Листом від 16.05.2018 № 15/2-1730 МВС України зазначало відповідачу, що згідно частини дев'ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні підстави для стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Вказаний лист надійшов на адресу відповідача 24.05.2018.

25.05.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 822/3300/17, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 17.04.2018, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, 25.05.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову, якою стягнуто з боржника - МВС України витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,35 грн.

Вважаючи, що у відповідача не було підстав для прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону N 1404-VIII, встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно частини першої статті 5 наведеного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону N 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону N 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII, передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 21.03.2018 директором ДФОП МВС України ОСОБА_5 було затверджено висновок УМВС України в Хмельницькій області про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду віл 14.12.2017 по справі № 822/3300/17 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 по справі № 822/3300/17.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 307625,00 грн.

Таким чином, МВС України було добровільно виконано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 822/3300/17 до видачі вказаним судом виконавчого листа від 17.04.2018 та прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого виконавчого документа.

Частиною першою статті 42 Закону N 1404-VIII, передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою вказаної статті Закону N 1404-VIII, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 42 наведеного Закону, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

З аналізу наведеної норми вбачається, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються як за рахунок коштів Державного бюджету України, так і за рахунок коштів виконавчого провадження.

Враховуючи наведене та те, що позивачем було виконано рішення суду добровільно й не тільки до відкриття виконавчого провадження, а й до видачі виконавчого документа, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати виконавчого провадження № 56292029 мають бути здійснені за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови від 25.05.2018 № 56292029 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" органи державної виконавчої служби наділено такими повноваженнями.

Самі по собі оспорювані дії не створюють будь-яких правових наслідків для позивача. Правові наслідки для останнього несуть акти індивідуальної дії, у даному випадку, - постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 № 56292029.

Крім того, підстав для зобов'язання відповідача скасувати вказану постанову немає, оскільки пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування акту індивідуальної дії.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 № 56292029.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2018 року.