Справа № 0540/8532/18-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 р. Справа№0540/8532/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2 довір. від 18.12.2017 року № 36558/10/05-99-10-06

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Фізичної

особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: 84401, Донецька обл., м. Лиман, вул. Слобожанська, 154) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправною та скасування вимоги від 14.05.2018 року №Ф-1755-17У про сплату боргу з єдиного соціального внеску в сумі 7739 грн. 52 коп., зобовязання вилучити з інтегрованої картки платника податків нарахування з єдиного соціального внеску за 2017 рік в сумі 7739 грн. 52 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, приймаючи вимогу, яка оскаржується, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що він зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності та в той же час отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з 28.01.2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому, як вважає позивач, згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» він звільнений від сплати єдиного внеску.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що вимога, яка оскаржується, прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що на позивача у справі нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» покладений обов?язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов?язклве державне пенсійне страхування, тому вимога, яка оскаржується, є правомірною та такою, що прийнята на підставі норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, просить у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Позивач надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку спрощеного провадження на підставі наявних у ній доказів.

ФОП ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в якості субєкта підприємницької діяльності, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів НОМЕР_1, місце проживання: 84401, Донецька область, м. Лиман, вул. Слобожанська, буд. 154, про що свідчить паспорт серії КА 939088 (а.с. 7).

Згідно пенсійного посвідчення серія СБУ № 003245, виданого 13.04.2002 року, ОСОБА_1 призначена довічна пенсія за вислугою років згідно з законодавством про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та членів їх сімей (а.с.10).

Згідно довідки УПФУ в м. Красний Лиман Донецької області від 22.05.2018 року № 4377/02 ОСОБА_1 набув право на пенсію за віком з 28.01.2017 року(а.с. 11).

14.05.2018 року ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області сформована вимога про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-1755-17 в розмірі 7739 грн. 52 коп. (а.с.17).

Згідно листа ГУ ДФС у Донецькій області від 18.07.2018 року № 29981/10/05-99-17-01-08 звернення ОСОБА_1 щодо скасування вимоги від 14.05.2018 року № Ф-1755-17 розглянуте, підстави для відкликання вимоги та визнання її нечинною відсутні (а.с. 12-13).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу з єдиного соціального внеску та зобовязати вилучити з інтегрованої картки платника податків нарахування з єдиного соціального внеску.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби є органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 31 ст. 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин та забезпечення реалізації податкової політики в частині адміністрування єдиного внеску.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Тобто, позивач в розумінні зазначених норм Закону, є страхувальником та на нього покладений обовязок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, зазначена норма Закону передбачає звільнення від сплати єдиного внеску осіб, які отримують пенсію за віком, осіб з інвалідністю, які отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, та осіб, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Крім того, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше (пункт "а"); особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б").

Відповідно до п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

З системного аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є пенсіонерами за віком в розумінні норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, який отримує пенсію, досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та обрав спрощену систему оподаткування, суд дійшов висновку, що він звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте, не позбавлений права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем надані суду належні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності вимоги, яка оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене та те, що позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», ст. 2, ст.6, ст.90, ст.132, ст.139, ст.193, ст.242-244, ст.246, ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: 84401, Донецька обл., м. Лиман, вул. Слобожанська, 154) до ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправною та скасування вимоги від 14.05.2018 року № Ф-1755-17У про сплату боргу з єдиного соціального внеску в сумі 7739 грн. 52 коп., зобовязання вилучити з інтегрованої картки платника податків нарахування з єдиного соціального внеску за 2017 рік в сумі 7739 грн. 52 коп. задовольнити у повному обсязі.

Вимогу ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 14.05.2018 року №Ф-1755-17У про сплату Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 боргу з єдиного соціального внеску в сумі 7739 грн. 52 коп. визнати протиправною та скасувати.

Зобов?язати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області вилучити з інтегрованої картки платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 нарахування з єдиного соціального внеску за 2017 рік в сумі 7739 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 управління ДФС у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1762 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Давиденко Т.В.