Справа № 0640/4197/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 жовтня 2018 року м. Житомир справа № 0640/4197/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування п.19 рішення №21 від 23.02.2018, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -
23.08.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просить:
- визнати протиправним і скасувати п. 19 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, з 25.09.2015, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.02.2018 № 21;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності а саме 25.09.2015, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.12.2012 Житомирською обласною МСЕК №2 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, та як інвалід 3 групи позивач не отримував одноразову грошову допомогу та не звертався за виплатою останньої. Згідно з змістом позову, 05.10.2015 Житомирською обласною МСЕК №2 позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 25.09.2015, яка так само настала внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН. На підставі вказаного, позивач звернувся 27.11.2017 до Міністерства оборони України через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат про виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи з 25.09.2015, однак рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.02.2018 №21, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а первинна інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім цього, зміна групи інвалідності у позивача відбулась у понад дворічний термін. Посилаючись на те, що встановлені ст.16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей обмеження на нього не розповсюджуються та з огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_1 просить визнати протиправним і скасувати п.19 рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 25.09.2015, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 23.02.2018 №21, а також просить зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 25.09.2018, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
06.09.2018 на адресу суду від Житомирського ОМВК надійшли пояснення щодо позову, у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю (а.с. 31-33).
У поясненнях представник третьої особи зазначив, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 27.09.1995. 19.11.2012 під час первинного огляду органами МСЕК його визнано інвалідом 3 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 25.09.2015 під час повторного огляду органами МСЕК - інвалідом 2 групи, внаслідок цієї ж причини.
Крім того, представником третьої особи зазначено, що п.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п.8 Порядку №975 визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Представник третьої особи пояснив, що друга група інвалідності встановлена позивачу понад дворічний термін з часу первинного встановлення 3-ї групи інвалідності (19.11.2012 - 25.09.2015), отже, підстав для здійснення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності, також - не має.
Крім того, згідно п.8 ст.16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Даний строк позивачем пропущений.
Таким, чином, на думку представника третьої особи, рішення комісії, розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
13.09.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 39-42), у якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскільки встановлення інвалідності позивачу відбулося понад термін встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 він не має права на призначення вищевказаної допомоги.
Також відповідач зазначив, що під час звернення з відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Водночас позивач фактично ототожнює поняття «причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв та "обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)", не врахувавши, що вони різняться за змістом і формою. З огляду на що твердження позивача, що рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв і є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання - є необґрунтованим.
Таким чином, наданий позивачем пакет документів, в якому відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичною сп`яніння, направлено на адресу МО України для розгляду та прийняття рішення щодо можливості виплати допомоги.
На думку представника відповідача у МОУ не було правових підстав для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
У зв`язку з чим надуманим є твердження позивача про порушення МОУ його права, оскільки встановлений порядок не був дотриманий самим позивачем.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.05.1995 до 27.09.1995 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України та звільнений у запас у зв`язку із проведенням організаційних заходів.
У період з 16.06.1995 до 27.09.1995 позивач проходив військову службу у складі миротворчої місії ООН в Югославії та приймав участь у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 та копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.09.1995 №585 (а.с. 19-21).
Відповідно до витягу з протоколу ЦВЛК від 27.06.2012 №1264 та висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21.06.2012 №644/Ж встановлено, що отримані позивачем поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі митротворчих сил ООН (а.с. 22-24).
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 04.12.2012 серія 10 ААБ позивачу встановлено третю групу інвалідності з 19.11.2012. Комісією було встановлено, що поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях в складі миротворчих сил ООН (а.с. 25).
Як інвалід 3 групи позивач не отримував одноразову грошову допомогу та не звертався за виплатою останньої.
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 05.10.2015 серія 12 ААА №206858 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 25.09.2015. Комісією було встановлено, що поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН (а.с. 26).
06.10.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення Бердичівської міської ради позивачу встановлений статус інваліда війни другої групи (а.с. 4).
27.11.2017 позивач вперше звернувся з заявою до Міністерства оборони України через Житомирський ОМВК про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, як інваліду ІІ групи з 25.09.2015, додавши до заяви документи, встановлені п.11 Порядку №975 а саме: копії довідок Житомирської МСЕК №2 серія 10 ААБ від 04.12.2012 та серія 12 ААА №206858 від 05.10.2015; копію витягу з протоколу ЦВЛК від 14.11.2012 №2235, копії витягу з протоколу ЦВЛК від 27.06.2012 №1264 та висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21.06.2012 №644/ж; копію військового квитка, копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.09.1995 №585 про участь в бойових діях, копії паспорту, ідентифікаційного номеру, картки реквізитів, згоду на збір та обробку персональних даних (а.с. 27).
У подальшому Житомирський ОМВК направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН.
Як встановлено з витягу з протоколу засідання комісії МОУ від 23.02.2018 №21 п.19 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ), затвердженим Міністром оборони України, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а первинна інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім цього, згідно з абзацом другим п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін.
Водночас, заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи 21.06.2012 №644/ж та висновок Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 27.06.2012 №1264, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (а.с. 28).
Листом Житомирського ОВК від 02.03.2018 №СЗ/1370 позивачу було надіслано витяг з протоколу від 23.02.2018 №21 комісії МОУ (а.с. 29).
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.
Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 19 Основного Закону проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до ст.41 Закону України №2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Підпунктом б пункту 1 статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Також суд зазначає, що відповідно до п.6 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до п.9 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Відповідно до абзацу третього п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 11 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до п.12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку №975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пп.27 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 "Про затвердження Положення про Міністерство оборони України" зазначено, що Міністерство оборони України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міноборони.
При цьому, відповідно до положень ст.16-4 Закону України №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Вказане положення кореспондується із положеннями п.19 Порядку №975.
При цьому, як встановлено судом, позивачем не отримувалась одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності у 2012 році, а другу групу інвалідності позивач отримав з 25.09.2015, і саме у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності позивач просить виплатити йому одноразову грошову допомогу, а тому застосуванню підлягає законодавство, чинне на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.
Як зазначалось, ч.2 ст.16 Закону України №2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення ІІ групи) закріплено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Крім того, Верховним Судом України неодноразово висловлювалась правова позиція щодо розбіжності у застосуванні норм статті 16 Закону України №2011-ХІІ, а саме Верховний Суд України приходив до висновку, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення.
При цьому, суд вказував, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в тому числі й частини шостої, пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №К/9901/2190/17, яка в силу статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права та згідно з ч.5 ст.242 КАС України враховується судом.
Крім того, як зазначалось, відповідачем відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність правових підстав для виплати, оскільки групу інвалідності встановлено позивачу понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.
Як зазначалось раніше, п.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Надаючи тлумачення положень ст.58 Конституції України, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Суд зазначає, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
Суд звертає увагу, що вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме, застосування зворотньої дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності позивачу, починаючи з 01.01.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, яку суд в силу ч.5 ст.242 КАС України враховує при розгляді даної справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Щодо відсутності у поданих матеріалах документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок №975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, а тому, за приписами наведеної норми такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Аналогічна правова позиція зазначена у висновках Верховного Суду викладених у постановах від 25.05.2018 (справа №729/426/17) та від 26.06.2018 (справа №750/3766/17).
Окрім іншого відповідно до п.4.7 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (на час виникнення правовідносин) у разі настання інвалідності копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - подаються у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Проте отримані позивачем поранення (контузія) та захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, а тому відповідно до вимог п.4.7 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, до заяви про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, копії довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) та акту про нещасний випадок позивачем не подаються.
"Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби". Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
"Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій. Зазначена постанова приймається також, коли наявне захворювання за зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період участі в бойових діях.
За змістом п.21.21 указаного Положення, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Так, 21.06.2012 спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи проводилось судово-медичне обстеження позивача для визначення причинного зв`язку отриманого позивачем осколкового поранення грудей, 2 пальця правої кісті та правої ноги під час виконання обов`язків військової служби в Югославії, за результатами якого складено висновок №644/ж, що описані у нього рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись, внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1995 році.
Саме на підставі висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 21.06.2012 №644/ж, ЦВЛК у постанові від 27.06.2012 №1264 дійшла висновку, що отримані позивачем поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН.
На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що постанова ЦВЛК від 27.06.2012 №1264, якою встановлено, що отримані позивачем поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 21.06.2012 №644/ж, довідка Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №206858 від 05.10.2015 засвідчують про відсутність у діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) та захворювань і є належними та допустимими документами, що свідчать про причини та обставини поранення, контузії та захворювання, що не спростовано відповідачем.
Отже, суд відхиляє посилання відповідача на те, що п.11 Порядку №975 та п.4.7 Положення №530 визначено необхідність надання для розгляду питання про призначення допомоги документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що позивач, як військовослужбовець отримав поранення, контузію, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН на території Югославії, де приймав участь у бойових діях, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з ст.16 Закону України №2011-ХІІ та згідно з Порядком №975.
Однак, як зазначалось, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України відмовило у призначенні та виплаті позивачу спірної допомоги.
Будь-яких зауважень до наданих позивачем до заяви документів у оскаржуваному рішенні не наведено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та звернувся у встановленому порядку із відповідним переліком документів згідно з Порядком №975, Міністерство оборони України безпідставно відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
З огляду на висновки суду щодо протиправності оскаржуваного рішення Міністерства оборони України, суд вважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем у порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності з 25.09.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 258, 261-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним і скасувати п.19 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, з 25.09.2015, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.02.2018 №21.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності а саме 25.09.2015, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 26 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Єфіменко