Справа № 263/11483/18
Суддя: Хараджа Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/385/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання дій противоправними та скасування постанови у справі по адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 09.08.2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 179470, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., за те, що він 09.08.2018 року о 15.45 год. по трасі Київ-Чоп М-06 459 км водій здійснив обгін на перехресті, чим порушив п.п. 14.6.а ПДР. Вважає, що постанова не відповідає фактичним обставинам справи та винесена із порушенням вимог законодавства у звязку з чим вона підлягає скасуванню на підставі викладеного. 09.08.2018 року приблизно о 15 годині 50 хвилин в районі с. Ясенів Бродовського району Львівської області автомобіль під його керуванням зупинено інспектором Управління ПП у Львівській області. Як пояснив інспектор причиною зупинки стало начебто порушення правил дорожнього руху при обгоні іншого транспортного засобу. Зауважує, що по трасі Київ-Чоп на 459 км ним здійснено виїзд на зустрічну смугу через переривчасту лінію, а в подальшому закінчено обгін з поверненням на свою смугу через суцільну в районі перехрестя. Після цього ним здійснено обгін іншого транспортного засобу вже з дотриманням правил дорожнього руху. Інспектору він пояснив, що ним не було порушено правила дорожнього руху та попросив надати будь-які докази порушення, на що інспектор відповів, що іншим інспектором, який був з ним в одному автомобілі буде в майбутньому написаний рапорт, про начебто його порушення правил дорожнього руху, та він запитав чи є у нього відео фіксація, або інші докази невинуватості. Коли він пояснив, що відео фіксація в нього відсутня, інспектор почав розгляд адміністративного провадження без будь-якої відео фіксації. Вже після того, як були йому розясненні права та надано можливість пояснити з приводу зупинки, інспектором було розпочато відео фіксацію. Інспектором повторно пояснено, що на момент початку розгляду жодних доказів його провини не має, та інспектором в командному тоні надано наказ іншому інспектору написати рапорт про порушення правил дорожнього руху, а саме не дотримання п. 14.6.а ПДР, через деякий час інспектор повернувся з вказаним рапортом, після чого інспектором винесено оскаржувану постанову. Зауважує, що при відсутності будь-яких доказів його винуватості його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а його провина підтверджується лише рапортом інспектора. При цьому, не зупинено транспортний засіб, який він начебто обігнав з порушенням правил дорожнього руху, не встановлено чи дійсно був обгін, чи закінчив він обгін до перехрестя, на перехресті, після перехрестя, чи була в нього можливість безпечно повернутися на свою смугу без порушень правил дорожнього руху, чи були інші транспортні засоби, які їхали за ними або перед ними, та чи не мішали вони здійснити або припинити маневр, тобто інспектором поліції не були зясовані обставини, що впливають на наявність або відсутність в діях особи адміністративного правопорушення, наявності крайньої необхідності у разі вчинення дій та обставини що виключає адміністративну відповідальність. Крім того, ані в постанові, ані в рапорті поліцейського не вказано обгін якого транспортного засобу ним здійснено. Також зауважує на тому, що після закінчення розгляду та вручення йому копії постанови інспектор почав вимагати щоб він відкрив багажне відділення автомобілю, пояснюючи це тим, що в нього є підозра про можливе перевезення зброї, проте зазначене є фактично елементом обшуку без ухвали слідчого судді та без законних на те підстав, навіть в розумінні ч. 3 ст. 233 КПК України, оскільки, відсутні обставини передбачені вказаною нормою закону, та на тому, що в його автомобілі була його донька, якій ще не виповнилось два з половиною роки, що в свою чергу, також вплинуло на її законні права та інтереси. На підставі викладеного просив визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови серії ВР № 179470 від 09.08.2018 року, скасувати зазначену постанову.
Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позову.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому в матеріалах справи маються поштові увідомлення про вручення відповідачу судових повісток про виклик до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 серії ВР № 179470 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 425 гривень, за те, що він 09.08.2018 року о 15.45 год. по трасі Київ-Чоп М-06 459 км здійснив обгін на перехресті, чим порушив п. 14.6.а ПДР.
Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
П. 14.6.а ПДР України передбачено, що обгін заборонено на перехресті.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.
Так, в оскаржувані постанові зазначено, що «до постанови додаються» рапорт, як доказ, який свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, який суду надано не було.
Також відповідач не скористався своїм, правом передбаченим ст. 156 ч.5,6 КАС України, щодо подання відзиву на даний позов з викладенням своєї правової позиції відносно заявлених позовних вимог.
Таким чином, відповідач як субєкт владних повноважень належним чином не виконав свій обовязок щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та відповідно не довів наявність у діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації № R (91)1 ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
Відповідно до ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.п.2,3 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.
Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
У зв'язку з неподання суб'єктом владних повноважень доказів, не повідомлення суд про причин ненадання таких доказів, суд вирішує справу на підставі наявних доказів та визнає обставини, на які посилається позивач, а саме відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України, що відповідає положенням ч.5 ст.77, ч.9 ст.80 КАС України.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративних правопорушень в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, проте частковому.
Керуючись ст.2, 72-77, 86, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.2, ст. 247, ст. 251, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд,
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання дій противоправними та скасування постанови у справі по адміністративне правопорушення задовольнити.
Визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо розгляду справи відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення та винесення постанови серії ВР № 179470 від 09.08.2018 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 серія ВР № 179470 від 09.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.
Суддя Н.В. Хараджа