Справа № 349/986/18
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2018 р. справа № 349/986/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про зобов'язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про зобов'язання до вчинення дій.
Рогатинським районним судом Івано-Франківської області ухвалою від 11.07.2018 року, відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, без вирішення питання про відкриття провадження у справі, адміністративний позов ОСОБА_1 до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про зобов'язання до вчинення дій, направлено за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
14.08.2018 року адміністративна справа № 349/986/18 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області із заявою про надання йому у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО. Однак, згідно висновку земельної комісії, позивачу розяснено що вказана земельна ділянка не входить в межі населеного пункту, тому заява не підлягає розгляду на сесії ради. ОСОБА_1 вважає такі дії не законними, в звязку з чим просить суд зобовязати відповідача розглянути його звернення про надання йому як учаснику бойових дій у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та погодити її межі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 року дану позовну заяву залишено без руху у звязку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом: належним чином засвідчених письмових доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги, копії яких додано до заяви. (а.с.22-23).
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.
У звязку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.07.2018 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.29-33). Просив суд в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що Виспянська сільська рада надала позивачу відповідь на його звернення із розясненням, що сільська рада не розпоряджається землями які знаходяться поза межами населеного пункту, зазначивши, що позивачу слід звернутися до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до компетенції якого відноситься вирішення такого питання.
Відповідачем вищенаведений відзив 14.09.2018 був надісланий, що підтверджується квитанцією про відправлення. Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом та інших заяв позивач не подав, поважних причин ненадання відповіді на відзив у встановлений судом строк не повідомив.
Зважаючи на вищевикладене, судом здійснено розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та повідомлення та (або) виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції (учасником бойових дій), що підтверджується копією посвідчення, виданого 19.08.2016 (а.с.3).
17.10.2017 позивач звернувся із заявою до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО. До заяви додано копії документів, що підтверджують особу заявника, копія посвідчення УБД та графічні матеріали, щодо земельної ділянки (а.с.36).
Виспянською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області листом від 30.01.2018 року №02-17/17, враховуючи висновок земельної комісії, позивачу надано відповідь та розяснено, що дані заяви з врахуванням побажань позивача щодо розташування земельної ділянки, не підлягають розгляду в сільській раді, в звязку з чим позивачу необхідно звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до компетенції якого відноситься вирішення такого звернення (а.с.44).
19.02.2018 представник позивача подав до відповідача уточнюючу заяву, в якій просив погодити межі вказаної в заяві земельної ділянки та зазначив, що відповідно до чинного законодавства України про звернення громадян та про місцеве самоврядування сесія ради обовязково розглядає всі питання без винятку, а рішення постійних комісій підлягають обовязковому розгляду на сесії (а.с.10).
Листом від 12.03.2018 №02-30/86 Виспянською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області позивачу надано відповідь, в якій зазначено, що сільська рада не розпоряджається землями які знаходяться поза межами населеного пункту, зазначивши, що позивачу слід звернутися до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до компетенції якого відноситься вирішення такого звернення (а.с.6).
Вважаючи вказані листи-відповіді відповідача відмовою у виділенні позивачу земельної ділянки та не погоджуючись з такою відмовою, представник позивача звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.
Згідно з частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам, серед іншого, для ведення особистого селянського господарства.
Згідно зі статтею 121 ЗК України кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.
На підставі пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.
Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Одночасно згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляд (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та І продовольства України від 17.11.2016 року № 308, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Отже, повноваження щодо передачі у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Івано-Франківській області для будь-яких потреб (в тому числі й для ведення особистого селянського господарства) покладені на Головне управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Частиною 6 статті 118 Кодексу передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Положеннями частини 7 статті 118 Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз норм права, що містяться у статтях 116, 118, 122 Земельного Кодексу України дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в законі органи приймають одне з відповідних рішень.
Таким чином, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту відповідно до статті 122 Кодексу, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Представник позивача посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 від 30.01.2018 року №02-17/17 та від 12.03.2018 №02-30/86 відмовлено позивачу у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО у приватну власність.
Однак, судом встановлено, що вищенаведені листи не є відмовою, а роз'ясненням приписів Земельного кодексу України та Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що Виспянська сільська рада Рогатинського району Івано-Франківської області на даний час не має повноважень, щодо розпоряджається землями які знаходяться поза межами населеного пункту. У звязку з чим, відповідач не може вирішити питання про надання позивачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач жодних прав позивача не порушував.
В той же час, позивачем не надано суду доказів звернення до належного субєкта виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів та отримання відмови в задоволенні вимог.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази наявні в матеріалах справи, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а відповідач у спірних правовідносинах, діяв відповідно до наданих йому повноважень у встановленому законом (чинному на час прийняття оскаржуваного рішення) порядку, в зв'язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.