Справа № 0640/4309/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Житомир справа № 0640/4309/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у прийнятті рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 26.06.2018;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності на підставі висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 26.06.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що йому з 01.11.2017 встановлено другу групу інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності 65% внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 19.07.2018 він отримав відповідь за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області (100/29/105/05-2018 від 11.07.2018) про те, що, на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 806/499/18, його документи з питання призначення одноразової грошової допомоги були повторно розглянуті та відмовлено у виплаті різниці розміру одноразової грошової допомоги у зв'язку із зміною третьої групи інвалідності на другу групу інвалідності, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років. Позивач стверджує, що в силу приписів "Прикінцевих та Перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" за ним зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку № 850, на який посилається УМВС у відмові. Також позивач указує, що норми Порядку № 850 не позбавляють його права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Позивач вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності у нього виникло 01.11.2017, а тому відповідач зобов'язаний за його заявою застосувати норми ст. 23 Закону України "Про міліцію" і прийняти рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 02.10.2018.

У строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі, відповідачем - Міністерством внутрішніх справ України направлено до суду відзив на адміністративний позов, з проханням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відзиву на позовну заяву відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області до суду не надходило.

У судове засідання позивач та представники відповідачів не прибули, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представники відповідачів про причини неявки до суду не повідомили.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом УМВС України в Житомирській області від 13.08.2014 №252о/с молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас через обмежений стан здоров'я.

За результатами первинного огляду 08.10.2014 позивачу з 30.09.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, що, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчить виписки із акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 078589 від 08.10.2014.

У зв'язку з цим позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 10600,20 грн.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 861795 від 07.11.2017, ОСОБА_1 за результатами повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності з 01.11.2017, внаслідок захворювання, так, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Також довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 029053, виданою Обласною МСЕК № 2 07.11.2017, встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 - 65 %.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювань, пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області з відповідною заявою.

Листом від 22.01.2018 № 100/29/105/05-2018 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги розглянуто, проте та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, за умовами пункту 4 Порядку, не дає йому права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 в справі № 806/499/18 позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка виразилась в неприйнятті рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 01.11.2017 та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 01.11.2017 та прийняти рішення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21 жовтня 2015 року № 850. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року та 20 серпня 2018 р. апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "03" квітня 2018 р. у справі 806/499/18 повернути особі, яка їх подала.

Як видно із матеріалів справи, 05 червня 2018 року Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області подано Департаменту фінансово - облікової політики МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 806/499/18 молодшому лейтенанту міліції, інспектору - черговому чергової частини штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_3, у зв'язку з інвалідністю одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 326199,80 грн. Однак, 25.06.2018 Департамент фінансово - облікової політики МВС України відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 11.07.2018 № 1000/29/105/05-2018 позивача повідомлено про те, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 806/499/18 Департаментом фінансово - облікової політики МВС України надіслано його висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. При цьому вказано, що його матеріали не відповідають вимогам п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, оскільки під час повторного огляду МСЕК з 01.11.2017 йому установлено 2-у групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності, що перевищує установлений Порядок дворічний термін.

Позивач, не погоджуючись із такою відмовою Міністерства внутрішніх справ України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням наведеного, суд зважає на наступне.

На момент первинного огляду позивача та встановлення йому ІІІ групи інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсація заподіяння шкоди його майну була врегульована статтею 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII.

В подальшому, 12.03.2015, набрав чинності Закон України від 13.02.2015 № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII) було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

21 жовтня 2015 року, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850, якою, зокрема, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Постанова набрала чинності з 10.11.2015 та є чинною на момент розгляду даної справи.

Також суд ураховує, що 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

За змістом положень пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", зокрема частиною шостою статті 23 цього Закону в редакції, чинній з 12 березня 2015 року, і відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. N 850.

Згідно зі пп. 2 п. 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. N 850 (надалі - Порядок № 850), грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до п. 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку № 850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно зі п. 14 Порядку № 850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Слід указати, що згадані підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Як зазначалося вище, на виконання судового рішення в справі № 806/499/18, ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області в червні 2018 року було направлено висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення відповідно до цього Порядку. Втім, 25 червня 2018 р. Департаментом фінансово - облікової політики МВС України відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

При цьому суд акцентує увагу на те, що ні лист УМВС України в Житомирській області від 11.07.2018, ні відзив на адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в даній справі не містить посилань відповідача на п. 14 Порядку № 850.

Єдиною та фактичною підставою відмови Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги є не відповідність матеріалів вимогам п. 4 Порядку № 850, проте такої підстави пункт 14 Порядку № 850 не містить.

Суд зауважує, що відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім'ї, батьки та утриманці можуть пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (п.13 Порядку № 850).

У свою чергу пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 01 листопада 2017 року та, відповідно, від цієї дати на протязі трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Водночас, зміст наведених положень Порядку № 850 свідчить на користь висновку, що пункт 4 Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Також суд ураховує, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд вважає, що п. 4 Порядку № 850 не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та підставою для відмови у затвердженні висновку управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про її призначення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30 січня 2018 року № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17 та від 18 жовтня 2018 р. у справі № 369/13187/17.

Крім того, суд констатує, що в рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 806/499/18, яке набрало законної сили, посилання відповідачів на п. 4 Порядку № 850, як на підставу не призначення позивачу одноразової грошової винагороди, судом також були відхилені. Судом зазначено, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням вищої групи інвалідності, якщо була виплачена грошова допомога у зв'язку із первинним встановленням інвалідності. Пункт 14 Порядку № 850, яким встановлені випадки не здійснення призначення та виплати вказаної грошової допомоги, не передбачає такої підстави для відмови, як існування певного проміжку часу між первинним встановленням інвалідності, у зв'язку з якою вже виплачена ця грошова допомога, та встановленням при повторному огляді вищої групи інвалідності.

Натомість МВС України наведені обставини залишені поза увагою.

Суд критично оцінює міркування відповідача у відзиві про те, що суд повинен з'ясувати наявність причинно-наслідкового зв'язку між інвалідністю та захворюванням та/чи пораненням, які її спричинили, зокрема з урахуванням (але не виключно) тривалості проміжку часу, що минув відколи в цієї особи було захворювання та/чи поранення (пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ), оскільки наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та йому встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідачем не заперечується та повністю підтверджується висновками уповноваженого та компетентного органу - МСЕК.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що Міністерство внутрішніх справ України, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Порядком № 850.

Щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності на підставі висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 26.06.2018, то суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

При розгляді справи "Кечко проти України", Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, як що чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Окрім того, суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій Міністерства внутрішніх справ України та, з метою повного захисту прав позивача, суд зобов'язує Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 05.06.2018 та додані до нього документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності з 01 листопада 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, з урахуванням встановленого права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних станом на 01 листопада 2017 року.

На думку суду, в даному випадку, втручання зумовлено досягненням правомірної цілі, оскільки зобов'язання МВС України повторно розглянути заяву та документи позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності з 01 листопада 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ не відновить порушених прав позивача та в подальшому, у разі невиконання відповідачем судового рішення, спричинить чергове звернення до суду.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі відповідачем - Міністерством внутрішніх справ України правомірності своїх дій доведено не було, тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код 00032684) щодо затвердження висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10001, код 40108625) про призначення ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; проживає за адресою: АДРЕСА_2, 10020, РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, від 05.06.2018.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код 00032684) повторно розглянути висновок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10001, код 40108625) додані до нього документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; проживає за адресою: АДРЕСА_2, 10020, РНОКПП НОМЕР_1), у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності з 01 листопада 2017 року внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, з урахуванням встановленого права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних станом на 01 листопада 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко