Справа № 807/558/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2018 року м. Ужгород№ 807/558/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (далі-відповідач, ГУ ДФС у м.Києві), в якій просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві за № 48107-1305-2653 від 06 квітня 2018 року.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача та від представника відповідача подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с.69,78)

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб, оскільки він, як платник єдиного податку звільняється від сплати земельного податку у зв'язку із використанням землі під нежилим приміщенням для здійснення господарської діяльності. Позивач вказує, що 06 квітня 2018 року ГУ ДФС у м.Києві було прийнято податкове повідомлення рішення за №48107-1305-2653, відповідно до якого позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" в розмірі 46554,66 гривень за земельну ділянку в місті Києві , Дніпровська набережна,3А. Проте, дане нарахування позивач вважає протиправним та просить скасувати податкове повідомлення-рішення №48107-1305-2653 від 06.04.2018 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (друга група єдиного податку). ОСОБА_1 належить на праві власності нерухоме майно (нежитловий будинок) за адресою м.Київ, вул.Дніпровська набережна, буд.3"а" та дане приміщення використовується для господарської діяльності здачі нерухомого майна в оренду та для роздрібної торгівлі. Одночасно, позивач використовує земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 3 "а" для провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку. Пунктом 269.2 ст.269 Податкового кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, які використовують спрощену систему оподаткування, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу ХІV ПК України. Позивач зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності, тому у позивача відсутній додатковий податковий обов'язок з нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку а оскаржуване податкове повідомлення-рішення за платежем "земельний податок" є таким, що не відповідає вимогам законодавства.

18.07.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, аргументуючи це приписами Податкового кодексу України. Відповідач вказує, що відповідно до статті 269 ПКУ платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктом оподаткування земельним податком згідно з положеннями статті 270 ПКУ є земельні ділянки, які перебувають у власності. Відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що приписами статті 297 Податкового кодексу України пункту 297.1 абзацу 4 не передбачено звільнення від земельного податку для фізичної особи-підприємця платника єдиного податку у випадку, коли обов'язок по сплаті податку виникає у нього як у співвласника багатоквартирного будинку у складі витрат на управління. У зв'язку з викладеним відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, судом встановлено, що 06.04.2018 року Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №48107-1305-2653, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за 2018 рік за платежем "земельний податок з фізичних осіб у сумі 46554,66 грн., згідно розрахунку до вказаного податкового повідомлення рішення, адреса земельної ділянки: м. Київ, Дніпровська набережна, буд.3а.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 21.05.2018 №708/07-01-13 та свідоцтва платника єдиного податку серії А №990440 ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ) з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування - друга група та здійснює господарську діяльність згідно з КВЕД: 47.19 (інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах); 68.20 (надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна); 47.91 (роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет); 47.53 (роздрібна торгівля килимами килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах). Згідно вказаних документів зареєстроване місце проведення господарської діяльності позивача: м.Ужгород, вул.Гагаріна, 28К; вул.Коритнянська, 35; м. Київ, вул.Фрунзе, 152; Дніпровська набережна, буд.3А.

Згідно договору купівлі-продажу від 09.06.2008 року ОСОБА_1 набув право власності нежитлового будинку за адресою м.Київ, Дніпровська набережна, буд. 3а, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 03 січня 2018 року було укладено договори оренди (КР-001; КР-002; КР-003; КР-004; КР-005 та КР-006) відповідно до яких ОСОБА_1А.(орендодавець) передає орендарю у тимчасове володіння та користування частину нежитлового будинку. Приміщення знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Дніпровська Набережна, 3а. Тобто вказане приміщення позивач використовує у господарській діяльності з метою отримання прибутку відповідно до КВЕД 68.20.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Згідно пп.269.1.1 п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Стаття 270 ПК України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями пп. 271.1.1, 271.1.2 п. 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

За змістом норм п. 286.6 ст. 286 ПК України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

При цьому, відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Пунктом 286.1 ст. 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З наведеного слідує, що обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Однак, пунктом 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України передбачено, що особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно пп.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи правову оцінку дій відповідача, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва платника єдиного податку позивач, являючись платником єдиного податку другої групи та фактично використовує земельну ділянку за адресою: м.Київ, Дніпровська набережна, 3а для провадження власної господарської діяльності, що підтверджується наявними у матеріалах справи договорами оренди приміщень на території вказаної земельної ділянки, а відтак у відповідності до пп.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу України позивач звільнений від сплати земельного податку.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача стосовно того, що земельна ділянка за адресою м. Київ, Дніпровська набережна, 3а, на якій розташована будівля, що знаходяться у власності позивача та використовується для провадження господарської діяльності не надавалась йому в установленому чинним законодавством порядку та за таку земельну ділянку позивач сплачує податок на загальних підставах, оскільки такі доводи суперечать Податковому кодексу України, згідно якого платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності (п.п.297.1.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу), а отже основним критерієм в даному випадку є використання чи ні суб'єктом господарювання - платником єдиного податку такої земельної ділянки у власній господарській діяльності.

Більш того, відповідачем всупереч вимог ч.2 ст. 71 КАС України не доведено, що земельна ділянка за адресою м.Київ, Дніпровська набережна, 3а використовувалась позивачем з іншою метою, ніж отримання доходу.

Окрім цього, аргументи відповідача щодо виникнення у позивача обов'язку по сплаті податку як у співвласника багатоквартирного будинку у складі витрат на управління не знайшли свого підтвердження. Відповідачем не надано суду доказів, що позивач являється власником приміщення в багатоквартирному житловому будинку. Натомість, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач на підставі договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 09.06.2008 року набув на праві власності нежитловий будинок загальною площею 295,5 кв.м. за адресою м.Київ, Дніпровська набережна, буд.3а.. Розмір частки вказано "1" та власник ОСОБА_1

Суд вказує, що відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. У матеріалах справи відсутній будь-який доказ щодо формування земельної ділянки за адресою м.Київ, Дніпровська набережна, буд.3а, визначення площі земельної ділянки та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера. Відтак, є не зрозумілим на підставі яких відомостей здійснено розрахунок податкового зобов'язання та якщо таке визначено позивачу як співвласнику багатоквартирного будинку у складі витрат на управління, про що вказує відповідач у поданому відзиві, то на яку пропорційну частку володіння позивача у вказаному багатоквартирному будинку нарахований податок.

В той же час, матеріалами даної справи підтверджується, що відповідачем не надано суду жодного доказу (не надано жодного землевпорядного документу) з якого б вбачалося, що позивач є власником, землекористувачем або орендарем земельної ділянки за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, буд.3а,

На підставі викладеного суд приходить висновку, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем не враховано, що позивач є платником другої групи єдиного податку та місцем провадження господарської діяльності останнього є у тому числі м.Києв, Дніпровська набережна, 3а., а тому у відповідності до п. 4 п.п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України позивач звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів як податку на майно (в частині земельного податку).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано відомостей із державного земельного кадастру про право власності чи право користування позивача земельною ділянкою за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, буд.3а, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2018 року №48107-1305-2653 є протиправними та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 18.05.2018 р. № ПН2821, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. відтак, з урахуванням задоволення позовних вимог, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає судових збір у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) від 06 квітня 2018 року №48107-1305-2653.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві () судові витрати у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 26.10.2018 року.

СуддяОСОБА_2