Справа № 190/1173/18(2-а/190/12/18)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

24 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 190/1173/18(2-а/190/12/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючий суддя Круговий О.О. (доповідач),

судді: Шлай А.В., Суховаров А.В.,

за участю секретаря судового засідання

Горшкова В.В.

за участю:

представників позивача: Борець В.А., Булаха В.В.

відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року у справі №190/1173/18 (2а/190/12/18) (суддя суду першої інстанції Митошоп В.М.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. П'ятихатки, за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення громадянина за межі території України,

в с т а н о в и в :

20 серпня 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: примусово видворити з території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; затримати та помістити його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення подальшого примусового видворення; вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання останнього та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 15.08.2018 року в ході проведення заходів по протидії нелегальній міграції за участю співробітників Національної поліції України Відповідача було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 гр. РФ ОСОБА_4, який перебував на території України без відповідних дозвільних документів. В поясненнях відповідач зазначив, що він прибув на територію України в 2003 році в приватних справах та проживав у м. Луганськ. В 2005 році в м. Луганську відповідач скоїв тяжкий злочин, перебачений ст. 115 ч. 2 КК України, за що був засуджений та відбував покарання до 04.06.2018 року. 04.06.2018 року згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідач був звільнений умовно-достроково на не відбуту частину 4 місяці 15 днів на підставі ст. 181 КК України. Після звільнення, відповідач прибув до с. Лозуватка, де проживає у знайомої. Позивач зазначає, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 незареєстрованим, до органів міграційної служби за продовження терміну перебування в Україні не звертався, починаючи з 04.06.2018 року гр. РФ ОСОБА_4 перейшов на нелегальне становище. Відповідач від добровільного виїзду за межі України відмовився. 15.08.2018 року за порушення правил перебування іноземців на території України та невиконання рішення про примусове повернення з України відносно відповідача складено протоком про адміністративне правопорушення. Постановою Пя'тихатського РС ГМДМС України в Дніпропетровській області від 15.10.2018 року до відповідача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. на користь держави.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що на момент свого засудження вироком Апеляційного суду Луганської області від 23.06.2005 року за ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, гр. РФ ОСОБА_4 вже порушив граничний термін перебування на території України, а отже, знаходився на території України нелегально. На даний час відсутні підстави для перебування гр. РФ ОСОБА_4 на території України. Таким чином, на думку позивача, відповідач повинен був залишити територію України після звільнення з місць позбавлення волі. Також, позивач зазначив, що відповідно до чинного законодавства однією з підстав для поміщення особи до пункту тимчасового утримання до примусового видворення є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Оскільки у позивача були наявні обґрунтовані підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області мав законні підстав і для ініціювання процедури звернення до суду з позовом про примусове видворення відповідача та поміщення його до пункту тимчасового утримання.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що співробітниками П'ятихатського ВП під час проведення оперативно-розшукових заходів 15.08.2018 року було виявлено гр. РФ ОСОБА_4, який перебуває в Україні з 2003 року та проживає в АДРЕСА_2 понад встановлений законодавством України термін перебування на території України.

У гр. РФ ОСОБА_4 були відібрані письмові пояснення щодо строку та підстав перебування на території України, в яких він зазначив, що прибув на територію України в 2003 році в приватних справах та проживав у м. Луганськ. В 2005 році в м. Луганську скоїв тяжкий злочин, перебачений ст. 115 ч. 2 КК України, за що був засуджений та відбував покарання до 04.06.2018 року. Під час перебування в місцях позбавлення волі наявний в нього паспорт гр. СРСР було вилучено або втрачено, інших документів він не має. 04.06.2018 року згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області він був звільнений умовно-достроково та прибув до с. Лозуватка, де проживає у своєї знайомої. Позивач зазначає, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1, працює.

Про виявлені факти начальником П'ятихатського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції І.П. Царенко було направлено начальнику П'ятихатського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області Борець В.А. подання про виявлення іноземного громадянина на території П'ятихатського району.

15 серпня 2018 року завідувачем П'ятихатським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Борець В.А. було складено протокол про виявлення гр. РФ ОСОБА_4, який перебуває та проживає в Україні без документів на право проживання в Україні.

Постановою П'ятихатського РС ГМДМС України в Дніпропетровській області від 15.10.2018 року на гр. РФ ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн..

З метою забезпечення примусового видворення гр. РФ. ОСОБА_4 за межі території України та його утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній праві.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись до суду з позовом про примусове видворення гр. РФ ОСОБА_4 не звернув уваги не те, що у відношенні відповідача не приймалось рішення про примусове повернення за межі України. Відтак, позивачем не дотримано визначеної законодавством процедури, що має передувати зверненню до суду з позовом про примусове видворення особи за межі України. Вказане, на думку суду, свідчить також і про відсутність підстав для поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, підписаної 16.10.1997 року ( в редакції Угоди чинній станом на 2003 рік), громадяни держави однієї Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та пересувати територією держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в'їзду на територію іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в'їзді на територію держави перебування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, зі змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права висловлено Верховним Судом в постанові від 07.02.2018 року у справі 743/432/16-а.

Встановлені обставини справи свідчать, а позивачем не оспорюється, що органами ДМС не приймалось рішення про примусове повернення за межі України гр. РФ ОСОБА_4, який знаходиться на території України понад встановлені законом строки перебування.

Враховуючи, що рішення про примусове повернення відповідача за межі України не приймалось, в розумінні чинного законодавства не настали і підстави для примусового видворення особи за межі України, оскільки з аналізу ст. ст. 26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» видно, що примусовому видворенню особи за межі території України має передувати прийняття рішення про примусове повернення.

Доводи позивача про те, що підставою для звернення до суду з адміністративним позовом про видворення гр. РФ ОСОБА_4 послугувало те, що наявними є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше: рішення про примусове повернення гр. РФ, ОСОБА_4 не приймалось, відтак недоцільним є надання оцінки можливостей його виконання відповідачем; по-друге: позивачем, на якого покладено обов'язок доказування у справі, не надано суду жодних доказів на користь існування обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилитиметься від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про примусове видворення гр. РФ ОСОБА_4.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог про поміщення відповідача до пункту тимчасово перебування, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи позивачем заявлено вимогу про поміщення відповідача до пункту тимчасового утримання в порядку ст. 289 КАС України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного такого заходу: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Тобто, ч. 1 ст. 289 КАС України визначає, заходи, вжиття яких забезпечує виконання рішення про примусове видворення особи за межі України.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку, що підстави для примусового видворення гр. РФ ОСОБА_4 наразі відсутні, не підлягають застосуванню і заходи визначені ст. 289 КАС України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову і в частині поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. 288 , ст. 243, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року у справі №190/1173/18 (2а/190/12/18) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя А.В. Суховаров