Справа № 805/2393/16-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/2393/16-а

адміністративне провадження №К/9901/25961/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2016 (суддя -Кірієнко В.О.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 (головуючий суддя - Геращенко І.В., судді - Арабей Т.Г., Міронова Г.М.)

у справі № 805/2393/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в Донецький окружний адміністративний суд з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2016 № 84904-13, яким визначено до сплати орендну плату за земельну ділянку у розмірі 49 591,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що у його користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.01.2008, укладеного з Маріупольською міською радою Донецької області, знаходиться земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0599 га. Вказана земельна ділянка знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції. Прийняте податкове повідомлення-рішення містить зобов'язання щодо сплати орендної плати з фізичних осіб, проте контролюючим органом не враховано вимоги статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходяться на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводиться антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, у тому числі від сплати орендної плати за землю, однак виключно на підставі сертифікату Торгово-промислової палати України. Оскільки позивач не надав як доказ у справі відповідний сертифікат, суди не знайшли підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що судами при розгляді даної справи не повно з'ясовані обставини справи, які мають значення для вирішення спору. Крім того, помилково застосовані положення статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

20.02.2018 касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.06.2000 та знаходиться на обліку в Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

25.01.2008 між позивачем та Маріупольською міською радою Донецької області укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого у користування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на строк 10 років надавалась земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0599 га, з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі у неспеціалізованому магазині (функціонування магазину).

27.06.2016 Маріупольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №89904-13, яким позивачу як платнику податків визначено до сплати суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 49 591,27 грн. за 2016 рік.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, Суд виходить із того, що 02.09.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), який набув чинності 15.10.2014 та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній до 08.06.2016) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1669-VII територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р та від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких включено як місто обласного значення місто Маріуполь (підпункт 20 пункту 1).

Верховний Суд зазначає, що оскільки Закон №1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, доводи контролюючого органу про необхідність підтвердження обставин непереборної сили сертифікатом Торгово-промислової палати України, як єдина підстава для виключення обов'язку позивача щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками, є необґрунтованими.

Так, відповідно статті 10 Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669-VII, яка має пряму дію, не вимагається додаткового отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин.

Таким чином, сертифікат Торгово-промислової палати України є доказом, підтверджуючим причини та настання обставин, які не залежали від учасника подій.

У розглянутому спорі відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Маріуполь, обставини віднесення міста Маріуполь до території, де проводиться антитерористична операція, не потребують такого підтвердження.

Отже, згідно зі статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції до 08.06.2016) достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Суди попередніх інстанцій при вирішення спору надавали оцінку статті 6 Закону № 1669-VII в редакції, яка діяла до 08.06.2016.

Проте судами не надана оцінка спірним правовідносинам із урахуванням статті 6 Закону № 1669-VII в редакції з 08.06.2016, відповідно до якої звільняються суб'єкти господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 4 даного Закону перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Так, Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р.

Судами попередніх інстанцій не надано оцінку правомірності оскаржуваного рішення у період дії різних редакцій статті 6 Закону № 1669-VII, з урахуванням того, що податкове повідомлення-рішення прийнято 27.06.2018 та ним визначено до сплати грошове зобов'язання за 2016 рік.

Враховуючи вищенаведене, колегія судів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки судами неправильно застосовано статті 6 та 10 Закону № 1669-VII, що є підставою для скасування судових рішень.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні даного спору.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я.Олендер

Р.Ф. Ханова