Справа № 813/3018/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/3018/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Львівського міського центру зайнятості до товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра» про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 12.07.2018 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра» про стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невикористання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік в сумі 18467 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до звіту про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, середньооблікова кількість штатних працівників у 2017 році в ТОВ «Ліра» становила 8 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, що свідчить про невиконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач добровільно не сплатив адміністративно-господарські санкції за 2017 рік в сумі 17825 грн. у встановлені законом строки, йому нараховано пеню відповідно до облікової ставки НБУ в розмірі 17 % річних, яка за період з 16.04.2018 по 14.06.2018 (60 днів) становить 642 грн.

Ухвалою від 16.07.2018 суддя відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у цій справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у пятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог. 03.08.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Для додаткового зясування викладених у відзиві ТОВ «Ліра» обставин справи суд ухвалою від 07.08.2018 залучив до участі у справі Львівський міський центр зайнятості як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та вирішив розглянути цю справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позов не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з підстав, викладених у відзиві та письмовому поясненні (а.с. 26, 57-58). В своїх заперечення, зокрема, вказує, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» постійно, за періоди з 2014 по 2018 роки направляв до Львівського міського центру зайнятості звіти за формою 3-ПН про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів. Стверджує, що Львівський міський центр зайнятості не скеровував осіб з інвалідністю для працевлаштування на підприємство.

Третя особа, Львівський міський центр зайнятості, подала письмове пояснення на позов (а.с. 42). Зазначила, що ТОВ «Ліра» було подало до центру зайнятості звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 17.01.2017 для укомплектування вакансії «кравець» для осіб, які відносяться до категорії осіб з інвалідністю. Третя особа повідомила, що на заявлену ТОВ «Ліра» вакансію Львівський міський центр зайнятості шукачам роботи направлення на працевлаштування не видавав.

Суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм спірні правовідносини:

ТОВ «Ліра» (код 23268277) зареєстроване як субєкт господарювання, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 13-14).

17.01.2017 ТОВ «Ліра» подало до Львівського міського центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою № 3-ПН для укомплектування одної вакансії «кравець» для осіб, які відносяться до категорії осіб з інвалідністю за сприяння Державної служби зайнятості.

Львівський міський центр зайнятості впродовж 2017 року не скеровував на заявлену ТОВ «Ліра» вакансію шукачів роботи (а.с.42).

12.02.2018 ТОВ «Ліра» подало до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПІ (вх. № 1937). Відповідно до цього звіту середньооблікова кількість штатних працівників у 2017 році в ТОВ «Ліра» становила 8 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників склав 285,2 тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 35,6 тис. грн. (а.с. 8).

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів стверджує, що ТОВ «Ліра» не виконало норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлений Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», тому повинно сплатити адміністративно-господарські санкцій в сумі 17825 грн. (285200/8/2) та пеню за період з 16.04.2018 по 14.06.2018 (60 днів) в сумі 642 грн. (а.с. 9). Оскільки ТОВ «Ліра» самостійно не сплатило санкцій у встановлені Законом строки, Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 25.04.2018 надіслало претензію № 01-7/374-04 з вимогою погасити заборгованість, яка залишена відповідачем без виконання (а.с. 11).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їх прав, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон № 875-XII).

Відповідно до статті 17 Закону № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом (частина перша).

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю (частина друга).

Згідно норм статті 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті).

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Частиною третьою статі 181 Закону № 875-XII визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Статтею 19 Закону № 875-XII встановлено таке:

для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (частина перша).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (частина друга).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частина третя).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю (частина дев'ята).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 на реалізацію статтей 19, 20 Закону № 875-XII затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок № 70 ).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI) роботодавці зобовязані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На реалізацію цих норм Закону № 5067- VI наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, у редакції наказу Міністерства соціальної політики України № 1476 від 05.12.2016 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до розділу І цього Порядку:

3. Форма N 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

4. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв'язку.

5. Форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Нормами статті 20 Закону № 875-XII визначено:

підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів (частина перша).

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина четверта).

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом (частина пята).

Відповідно до частини першої статті 238 Господарського кодексу України (далі ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою цієї статті визначено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з частиною 1 статті 239 ГК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 218 ГК України визначено підстави господарсько-правової відповідальності.

1. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

2. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини п?ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

При прийнятті цього рішення суд враховує висновки Верховного Суду щодо підстав застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення підприємствами статті 19 Закону № 875-XII, які викладені у постановах від 13.05.2018 у справі № 819/639/17, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17. Зокрема, Верховний суд дійшов такого висновку:

періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено (встановлено лише, що така звітність подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію). Тому одноразова подача роботодавцем звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії є підставою вважати його таким, що виконав обов'язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд, застосовуючи наведені вище норми права керується такими міркуваннями:

товариство з обмеженою відповідальністю «Ліра» є суб'єктом господарювання, який відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинен виконувати норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів в кількості однієї особи.

В січні 2017 ТОВ «Ліра» подало до Львівського міського центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою № 3-ПН для укомплектування одної вакансії «кравець» для осіб, які відносяться до категорії осіб з інвалідністю, вказало про необхідність сприяння центру зайнятості для працевлаштування. Львівський міський центр зайнятості не скеровував впродовж 2017 року на цю вакансію осіб з інвалідністю. Учасники справи не надали суду відомостей чи доказів того, що до ТОВ «Ліра» в 2017 році самостійно зверталися особи з інвалідністю з метою працевлаштування і таким особам було відмовлено.

Суд при вирішенні спору враховує, що обов'язок підприємства створити робочі місця для інвалідів не супроводжується обов'язком самостійно займатися пошуком інвалідів для їх працевлаштування. Підприємство надало суду належні докази того, що вжило всіх необхідних та залежних від нього заходів - створило робоче місце для особи з інвалідністю та інформувало центр зайнятості про створення цієї вакансії. Оцінивши встановлені обставини справи в їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідач вжив передбачені законом та залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому не повинен сплачувати адміністративно-господарські санкції за недотримання встановленого статтею 19 Закону № 875-XII нормативу робочих місць. Такий висновок суду щодо застосування норм Закону № 875-XII відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 26.06.2018 №806/1368/17, від 27.06.2018 № 814/853/17.

З огляду на це суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2018.

Суддя Москаль Р.М.