Справа № 815/446/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/446/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. Час і місце ухвалення: 18.04.2018р. о 11:02, м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 02.05.2018р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів : Осіпова Ю.В.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
02.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнення 14.02.2018 року позовних вимог, просив суд: визнати неправомірними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови зарахувати час навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та до строку безперервної служби; зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 зарахувати строк навчання позивача у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та до строку безперервної служби; зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок вислуги років на військовій службі, вважаючи днем початку служби 15.08.1996 року; зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 внести відповідні зміни щодо перерахунку років на військовій службі до особової справи та інших документів позивача; зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення позивача, вважаючи днем початку служби 15.08.1996 року та виплатити недоотриману різницю грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим по справі рішенням, 31.05.2018 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідно до чинного законодавства на військову службу можуть бути призвані лише громадяни, які досягли 18-річнного віку, тоді як ОСОБА_1 був зарахований до військового ліцею у віці 15 років, у зв`язку з чим він не міг перебувати на військовій службі. Під час вступу до ліцею та в період навчання у ньому позивач був неповнолітнім та не міг бути призваним на військову службу і бути військовослужбовцем, а тому час навчання у Чернігівському військовому ліцеї не може бути зарахований у загальний строк військової служби. Громадяни, які навчаються у ліцеї, є учнями, а не курсантами та після закінчення військового ліцею офіцерське звання випускникам не присвоюється.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1996 року по 12.06.1999 року навчався у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, який знаходився в системі військової освіти Міністерства оборони України.

Після закінчення ліцею позивач, згідно з наказом начальника Головного управління освіти Міністерства оборони України №40 від 29.04.1999 року, на пільговій підставі (як випускник Військового ліцею) зарахований до Київського військового інституту управління та зв`язку (м. Полтава) поза конкурсом наказом начальника Інституту від 31.07.1999 №171.

20.06.2003 року позивачу наказом Міністерства оборони України №260 присвоєне військове звання-лейтенант.

20.06.2003 року позивач наказом Міністерства оборони України №206 направлений для подальшого проходження служби на посаді заступника командира роти з озброєння - інженера роти тропосферного зв`язку батальйону тропосферного зв`язку до військової частини НОМЕР_2 (м. Одеса), де перебував на посаді до 05.08.2003 р.

05.08.2003 року наказом Командуючого 60к ПП№026 позивач призначений на посаду командира радіорелейного взводу радіорелейно-кабельної роти батальйону зв`язку (рухомого командного пункту) військової частини НОМЕР_2 м. Одеса, на якій перебував до 24.02.2005 р.

24.02.2005 року позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №7 призначений на посаду начальника відділення засобів радіозв`язку приймального радіоцентру вузла зв`язку військової частини НОМЕР_4 м. Одеса, на якій перебував до 31.10.2006 року.

31.10.2006 року позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №52 призначений на посаду начальника відділення засобів радіо зв`язку приймайльного радіоцентру батальйону зв`язку, на якій перебував до 30.11.2007 року.

30.11.2007 року позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №78 призначений на посаду начальника радіобюро батальйону зв`язку, на якій перебував до 22.12.2011 року.

22.12.2011 року позивач наказом Командуючого Повітряних Сил ЗСУ №915 призначений на посаду начальника відділення приймальних радіопристроїв відділу приймальних радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, на якій перебував до 03.12.2014 року.

03.12.2014 року позивач наказом Командуючого Повітряних Сил ЗСУ №566 призначений на посаду начальника штабу-першого заступника начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла, на якій перебуває по теперішній час.

13.02.2018 року позивач з рапортом звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив зарахувати йому строк навчання у ліцеї у загальний строк військової служби та провести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням терміну навчання в ліцеї.

Не здійснення військовою частиною НОМЕР_1 дій щодо зарахування строку навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та до строку безперервної служби та, у зв`язку з цим, перерахунку вислуги років та грошового забезпечення, стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що чинним на момент навчання позивача у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою законодавством було передбачено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. А відтак, за висновками суду першої інстанції, період навчання позивача у військовому ліцеї підлягає зарахуванню до загального строку військової служби та до строку безперервної служби.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону від 25.03.1992 року, та що діяла до 31.07.1999 року, а також абзацу 4 пункту 4 розділу І Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93, що діяв до 07.11.2001 року, початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Редакція статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» змінена з 31.07.1999 року, та передбачено, що початком проходження військової служби вже вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець, виключений наказом по військовій частині (військовому закладу, установі тощо) із списків особового складу.

Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян України. Конституційні гарантії у повному обсязі і без будь яких обмежень поширюються на всі категорії громадян і на військовослужбовців також.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду від 13.05.1997 року № 1-зп встановлено, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийнятими більш пізнього закону чи іншою нормативно-правового акту.

Аналогічні положення закріплені і в рішенні Конституційного Суду від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99, яким передбачено, що дію нормативно - правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги саме статтю 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент закінчення ОСОБА_1 . Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою та яка чітко встановлювала момент, з якого починається перебування на військовій службі.

Застосування відповідачем зворотної (ретроактивної) дії в часі ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, викладеної відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №766-ХІV від 18 червня 1999 року, є неправомірним і призвело до звуження обсягу прав позивача у сфері проходження військової служби, що виявилось у не зарахуванні йому до вислуги строку навчання у вказаному ліцеї.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, на момент існування спірних правовідносин в законодавстві не визначалося різниці між поняттями ліцеїв. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти» метою створення таких навчальних закладів було удосконалення підготовки висококваліфікованих фахівців для Збройних Сил.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок, що відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону від 25.03.1992 року, що діяла до 31.07.1999 року, тобто в редакції, що була чинною на момент закінчення позивачем навчального закладу, час навчання позивача у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою повинен бути зарахований йому до загального строку військової служби, адже день вступу до ліцею є днем початку військової служби.

Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 18.04.2018 року не вбачається.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко
Суддя: Ю.В. Осіпов
Суддя: О.А. Шевчук