Справа № 808/1635/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 серпня 2018 року Справа № 808/1635/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач або ФОП ОСОБА_3) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення № від 26.01.2018, № від 26.01.2018, № від 26.01.2018, № від 26.01.2018, № від 26.01.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.01.2018, рішення про застосування штрафних санкцій № від 26.01.2018, рішення про застосування штрафних санкцій № від 26.01.2018 винесені відповідачем.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем протиправно прийнято спірні рішення на підставі висновків Акту перевірки про вчинення позивачем безтоварних операцій з контрагентами ТОВ «Вікант», ТОВ «Коннект Сервіс», ТОВ «Каштан Кій», ТОВ «Запоріжмд-Інстейт», ТОВ «ПБК Будова», ТОВ «Ондіонс», які не відповідають дійсності, а також вважає протиправним неприйняття відповідачем витрат на оренду приміщення у ТОВ «Таврійська інвестиційна група» і отримані телекомунікаійні послуги від ПАТ «Укртелеком». Стверджує, що оподаткування доходів отриманих підприємцем здійснювалось відповідно до норм діючого законодавства України, а саме ст. 177 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (вх. №16120 від 24.05.2018).

В обґрунтування заперечень зазначає, що в ході проведеної виїзної планової перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлені порушення норм Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2016 рр. на суму 1230500,46 грн.; заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 рр. на суму 633558,44 грн.; заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу з урахуванням максимального розміру за 2016 рік на загальну суму 169 425,88 грн.; несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2015-2016 рр.; завищення податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 499717 грн.; завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 458231 грн., заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 1005278 грн. Крім того, встановлено не ведення позивачем книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2015-2016 р. Таким чином вважає спірні рішення правомірними.

Ухвалою суду 07.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.06.2018.

05.06.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 03.07.2018.

03.07.2018 розгляд справи не відбувся у звязку з перебування головуючого судді у відпустці та перенесено судове засідання на 30.08.2018.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.02.2000, перебуває на податковому обліку в Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (відділення у Хортицькому районі).

В період з 20.11.2017 по 08.12.2017 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, відповідно до плануграфіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання на IV квартал 2017 року, наказу на проведення планової документальної виїзної перевірки від 09.11.2017 №3070 та направлення від 20.11.2017 №526, проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено Акт від 15.12.2017 №4776/08-01-13-05-09/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено, серед іншого, наступні порушення, вчинені субєктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2015-2016 років;

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015 -2016 рр. на суму 1 230 500,46 грн.;

-пп.164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп.1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016рр. на загальну суму 633558,44 грн.

-п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" №2464-VІ, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу з урахуванням максимального розміру за 2016 рік на загальну суму 169425,88грн.

-абз. 3 ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" №2464-VІ, несвоєчасно сплачений єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2015-2016рр.;

-пп.14.1.36 пп.14.1.181, п. 14.1 ст.14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 499717 грн., та завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 458231 грн.;

-пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3.ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 1005278 грн.

На підставі Акту перевірки від 15.12.2017 №4776/08-01-13-05-09/НОМЕР_1 було прийнято податкові повідомлення рішення:

-№ від 26.01.2018, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі 510 грн.;

-№ від 26.01.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 845 750 грн. 72 коп., у т.ч. за податковим зобов'язанням у сумі 1 230 500,48 грн., за штрафними санкціями у сумі 615250,24грн.;

№ від 26.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем військовий збір, на загальну суму 123 364,79 грн., в т.ч. з податковим зобов'язанням у сумі 98 691,83 грн., за штрафними санкціями у сумі 24 672,96 грн.;

- № від 26.01.2018, яким зменшено суму податкового зобовязання на суму 499 717 грн., або зменшено суму податкового кредиту на 458 231 грн.

-№ від 26.01.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1 256 597 грн. 75 коп., у т.ч. за податковим зобовязанням у сумі 1 005 278 грн. та за штрафними санкціями у сумі 251 319,75 грн.;

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.01.2018 у сумі 169 425,88 грн.;

-рішення про застосування штрафних санкцій № від 26.01.2018 у сумі 42 099,79 грн.;

-рішення про застосування штрафних санкцій № від 26.01.2018 у сумі 18 734,61 грн., у т.ч. штраф (20%) у сумі 5 134,05 грн., пеня у розмірі 13 600,56 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями та вимогою позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Статтею 177 Податкового кодексу України (далі ПКУ) визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).

Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з вказаних норм права вбачається, що при визначенні фізичною особою-підприємцем об'єкта оподаткування податком на прибуток можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України (далі ПКУ).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Як встановлено судом, позивач здійснював у перевіряємому періоді господарську діяльність за основним видом діяльності: Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Щодо податкових повідомлень-рішень: № від 26.01.2018, яким зменшено суму податкового зобовязання на суму 499 717 грн., або зменшено суму податкового кредиту на 458 231 грн. та № від 26.01.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1 256 597 грн. 75 коп., у т.ч. за податковим зобовязанням у сумі 1 005 278 грн. та за штрафними санкціями у сумі 251 319,75 грн. слід зазначити наступне.

Як свідчить зміст Акту перевірки, висновки податкового органу про завищення позивачем валових витрат за 2015 рік на суму 2 618 440,31 грн. та за 2016 рік на суму 3 961 004,35 грн., а також про завищення податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 499717 грн., завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 458231 грн. та заниження ПДВ , що підлягає сплаті до бюджету на суму 1005278 грн. ґрунтуються на твердженні відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Коннект Сервіс», ТОВ «Каштан Кій», ТОВ «Запоріжмд-Інстейт», ТОВ «ПБК Будова», ТОВ «Ондіонс», а також на виявленій інформації у реєстрі судових рішень щодо кримінальних проваджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.205, ст. 2012 КК України, в яких фігурує контрагент позивача ТОВ «Вікант».

Проте суд, дослідивши всі надані позивачем первинні документи, не погоджується із такими висновками з наступних підстав:

Із місту акту перевірки встановлено, що в ході перевірки позивачем були надані всі необхідні первинні документи фінансово-господарської діяльності позивача за перевіряємий період, у т.ч. договори, видаткові накладні, рахунки та інш., при цьому зауваження до оформлення таких документів у відповідача також відсутні.

Як стверджує представник відповідача нереальність господарських операцій полягає в пересортуванні товару, тобто у придбанні контрагентами позивача у постачальників однієї групи товарів, а реалізація по ланцюгу поставки іншої групи товарів.

Однак, із змісту акту не вбачається проведення перевірки зазначених постачальників, їх господарська діяльність не досліджувалась, зворотнього відповідачем не доведено, у звязку з чим неможливо встановити на підставі яких даних та за які періоди зроблені такі висновки.

Щодо посилань контролюючого органу на аналіз інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних, суд зазначає наступне.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобовязань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Суд також відхиляє покликання контролюючого органу на зібрану податкову інформацію щодо контрагентів позивача виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державною від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обовязкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Відповідачем не спростовується, що контрагенти позивача на час вчинення господарських операцій мали чинний статус платників ПДВ, повідомлень про відсутність за місцезнаходженням до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, тому суд виходить з того, що наведені в акті перевірки доводи щодо неспроможності контрагентів позивача здійснювати певні види господарської діяльності відповідачем як субєктом владних повноважень суду не доведені та не підтверджені жодними доказами.

Щодо посилання контролюючого органу на наявну інформацію у реєстрі судових рішень щодо кримінальних проваджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205, ст. 212 КК України, в яких фігурує ТОВ «Вікант», а саме посилання на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.06.2015 по справі №201/9883/15-к (провадження №1-кс/201/6329/2015) якою у ході розслідування кримінального провадження був встановлений повний перелік СГД реального сектору економіки, які з метою мінімізації податкових зобовязань з податків, що підлягають сплаті до бюджету, мали фінансово-господарські взаємовідносини з «фіктивними» СПД, до якого як стверджує відповідач входить підприємство ТОВ «Вікант», слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. А відтак, отримана у ході досудового слідства про кримінальній справі інформація, на яку посилається податковий орган в якості обґрунтування своїх доводів про недобросовісність учасників спірних правочинів, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки.

Аналогічна позиція міститься в Ухвалі ВАСУ від 30 листопада 2015 у справі №К/800/5195/14.

Стосовно механізму підтвердження платниками податків реальності тих господарських операцій, по яким були сформовані валові витрати та податковий кредит з ПДВ, слід зазначити, що Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій, та як вже зазначено вище та вбачається з самого Акту перевірки, ці вимоги ФОП ОСОБА_3 дотримані.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо неправомірності винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 26.01.2018, та № від 26.01.2018.

Що стосується правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 26.01.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 845 750 грн. 72 коп., у т.ч. за податковим зобов'язанням у сумі 1 230 500,48 грн., за штрафними санкціями у сумі 615250,24грн., суд звертає увагу, що висновки на підставі яких прийнято вказане рішення ґрунтуються на зменшенні відповідачем витрат за операціями з придбання товарів у ТОВ «Вікант», ТОВ «Коннект Сервіс», ТОВ «Каштан Кій», ТОВ «Запоріжмд-Інстейт», ТОВ «ПБК Будова», ТОВ «Ондіонс» у 2015 та 2016 роках на підставах описаних вище.

Крім того, контролюючим органом зменшені витрати на оренду приміщення у ТОВ «Таврійська інвестиційна група» і телекомунікаційні послуги від ПАТ «Укртелеком» у 2015 та 2016 роках як не підтвердженні документально.

Однак, як стверджує позивач, в ході проведення позивачем був наданий договір оренди з додатками, акти прийому-передачі приміщення в оренду і з оренди, платіжні документи, які підтверджують наявність витрат повязаних з господарською діяльністю. Вказані документи надані також і до матеріалів справи. (а.с. 151-187 т.2).

За таких обставин суд приходить до висновку також про необгрунтованість прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 26.01.2018.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 26.01.2018, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі 510 грн. на підставі пп.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України

Так, п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Суд зауважує, що ані акт перевірки, ані письмовий відзив на позовну заяву не містять посилань на порушення позивачем вказаної норми. Представник відповідача у судовому засіданні також не надав будь яких пояснень на підтвердження обгрунтованості прийняття вказаного рішення.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 26.01.2018, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем військовий збір, на загальну суму 123 364,79 грн., в т.ч. з податковим зобов'язанням у сумі 98 691,83 грн., за штрафними санкціями у сумі 24 672,96 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.01.2018 у сумі 169 425,88 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій № від 26.01.2018 у сумі 42 099,79 грн.

Вказаними рішеннями відповідачем донараховано позивачу грошове зобов'язання зі сплати військового збору та єдиного соціального внеску, а також застосовано штрафні санкції за цими зборами, що є наслідком безпідставного, як було встановлено в ході розгляду справи, висновку відповідача про заниження доходу, який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб і донарахування податку.

Згідно із п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Наказом Міністерства фінансів України N 395 від 14.03.2013 затверджено Порядок, який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) для використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами.

Цей Порядок поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу (далі - платники податків).

Відповідно до п.2.3.2.2 цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

-чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

-зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

-у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем в Акті перевірки зазначено лише суму заниженого валового доходу без посилання на первинні документи, на Книгу обліку доходів та витрат, без посилання на інші документальні підтвердження встановленого порушення.

Наданий відповідачем відзив на адміністративний позов повністю дублює вказане в Акті перевірки, жодних додаткових пояснень щодо виявленого порушення не надано.

Отже, враховуючи викладене суд зазначає, що оскільки особами, що проводили перевірку, не визнано валові витрати підприємця та збільшено суму чистого доходу за перевіряємий період, це послугувало підставою, для невірного нарахування та утримання єдиного внеску. Відповідачем протиправно встановлено заниження суми єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності, чим порушено частину 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями), пункт 3 розділу III Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449.

Також, вищезазначена обставини, вплинула на безпідставність висновку відповідача щодо заниження платником податків грошового зобов'язання щодо сплати військового збору.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті спірних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності своїх рішень.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області податкові повідомлення рішення: № від 26 січня 2018 року, № НОМЕР_2 від 26 січня 2018 року, № від 26 січня 2018 року, № від 26 січня 2018 року № від 26 січня 2018 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26 січня 2018 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 26 січня 2018 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 26 січня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ідентифікаційний код ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження: 69114, м. Запоріжжя, вул. Воронезька, б. №28, кв. 8 ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 8810 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 13.09.2018.

Суддя Н.В. Стрельнікова