Справа № 448/45/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року№ 857/219/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року у справі №448/45/17 (суддя Білоус Ю.Б., рішення ухвалено о 16/49 год., м.Мостиська повний текст складено 29 серпня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета предмет спору на стороні відповідача, - виконуючий обов'язки заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Скакун Анатолій Петрович, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 28.12.2016 №5249/20909/16 (далі - Постанова).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує, що поза увагою суду залишені надані Митницею докази, що підтверджують факт ввезення саме позивачем на митну територію України автомобіля, який у встановлений статтею 95 Митного кодексу України (далі - МК) строк не доставлений до митного органу, що і стало підставою для винесення стосовно останнього оскаржуваної Постанови.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 МК, відповідачем не доведені.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.11.2016 державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Мостиська» Митниці (далі - м/п) Супруненко С.І. було складено протокол про порушення митних правил №5249/20909/16 (далі - Протокол) щодо ОСОБА_3 У ньому зафіксовано, що в ході перевірки бази даних ЄАІС ДФС України 21.02.2016 о 01/35 год через м/п каналом позначеним символом зеленого кольору («зелений коридор») громадянин України ОСОБА_3, ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «VW GOLF», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - ТЗ) в митному режимі «транзит» (а.с.5-7).

Ці ж самі дані підтверджуються і витягами із функціонального модуля «Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску» та Електронного журналу пасажирського пункту пропуску (далі - Витяги), в них зазначено дату та час ввезення ТЗ (21.02.2016) особисті дані особи, що ввезла автомобіль, реєстраційний номер та VIN-код ТЗ (а.с.69).

Крім того, інформація про те, що позивач 21.02.2016 перетинав ТЗ державний кордон наведена у відповіді Державної фіскальної служби України наданій на запит Митниці від 23.12.2016 (а.с.71-73).

Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений ТЗ з митної території України станом на 10/00 год 30.11.2016 не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства не поміщений

Відтак, ОСОБА_3 перевищив встановлений статтею 95 МК строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги частини третьої статті 470 МК.

Протокол складався у присутності позивача та був йому виданий у день його складання. За даними Протоколу розгляд справи про порушення митних правил призначено на 28.12.2016.

На підставі Протоколу, Митницею 28.12.2018 в присутності позивача було прийнято Постанову, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн (а.с.8-9).

Зі змісту Постанови видно, що ОСОБА_3 30.11.2016 надано пояснення щодо обставин вчинення ним вказаного порушення. Відповідно до них він став жертвою шахрайських дій третіх осіб у зв'язку з чим звертався до Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про шахрайські дії третіх осіб (а.с.11, 43-44).

Також в матеріалах справи міститься довідки Територіального сервісного центру 4641 від 22.05.2018 та 29.05.2018 №№31/13-46411832, 31/13-4641Он-351/Мр згідно яких за даними Єдиного державного реєстру МВС України, громадянин ОСОБА_3 посвідчення водія не отримував (а.с.45, 48).

Відповідно до частини третьої статті 470 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 95 МК встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту; зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

За правилами частини другої статті 95 МК до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається:

1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу;

2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);

3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Крім того, згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 за №1428/11708; далі - Правила) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). За пунктом 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Отже, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою).

За змістом частини першої статті 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції за якими позивач не може бути підданий адміністративній відповідальності, через відсутність достатніх доказів, що підтверджують факт ввезення ОСОБА_3 ТЗ на митну територію України.

Доказами, що підтверджують факт ввезення позивачем 21.02.2016 автомобіля на митну територію України є, зокрема Протокол дані до якого вносились на підставі електронної інформації, що міститься у автоматизованій системі митного контролю та митного оформлення, а також Витяги у якому вказано дату ввезення ТЗ, особисті дані водія та відповідні номери автомобіля за яким його можна ідентифікувати.

Факт зазначення у Витягах даних про водія та ТЗ свідчить про те, що на митному контролі при ввезені ТЗ його власником пред'являлись документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним.

За умови переміщення позивача в якості пасажира та неподання ним вказаних вище документів в якості водія транспортного засобу, у посадової особи Митниці була б відсутня фізична можливість внести до програмно-інформаційних комплексів відповідну інформацію.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача щодо відсутності у нього права на керування ТЗ, оскільки наявність права на керування ТЗ не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Відсутність у ОСОБА_3 посвідчення водія на право керування ТЗ не спростовує факту ввезення ним на територію України ТЗ.

Посилання суду першої інстанції, як на обставину, що підтверджує відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення подання останнім в органи поліції заяви про вчинення щодо нього третіми особами шахрайських дій із оформленням ТЗ на його ім'я, на думку суду апеляційної інстанції не заслуговує на увагу, з огляду на те, що сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.

Таким чином, встановлено, що станом на 30.11.2016 ОСОБА_3 не вивозив з митної території України ТЗ, що був ввезений ним 21.02.2016 у зв'язку з чим перевищив встановлений МК строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. До найближчого митного органу до завершення визначеного Митницею строку транзиту про обставини подій, у зв'язку з якими порушено ці строки не звертався. Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб не надавав.

З огляду на це, є необґрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо необхідності скасування оскаржуваної Постанови з підстав, що наведені у ній обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

За пунктами 1, 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вищевикладених норм МК, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного скасування Постанови, а тому апеляційна скарга Митниці підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула