Справа № 826/7657/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

25 жовтня 2018 року м. Київ№ 826/7657/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Київській області
про в визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, ), в якому просила суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_2, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) від 2016 року, оскільки останні не відповідають Державному акту на право власності на земельну ділянку від 20.08.2004 серії НОМЕР_3;

зобов'язати відповідача внести зміни до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_2 щодо розмірів та кутів поворотів у відповідності до відомостей Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.08.2004 серії НОМЕР_3.

Позов зареєстрований канцелярією суду 17.05.2018.

В обґрунтування позову зазначається, що у червні 2017 року в інтересах позивача відповідачу (в особі відділу у Переяслав-Хмельницькому районі) було подано адвокатський запит на отримання інформації та документів, а саме технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 20.08.2004. У відповідь, як зазначає позивач, було надано відмову. Надалі інформація була запитана через Центр надання адміністративних послуг. 22.07.2017 відповідачем через ЦНАП була надана відповідь, до якої надано копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, однак, копії проекту землеустрою та копії плану земельної ділянки так і не було надано.

Натомість, як зазначається у позові, технічна документація викликала здивування та занепокоєння у позивача, оскільки до Переяслав-Хмельницького міськрайонного виробничого відділу Київської обласної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», який виготовив технічну документацію, позивачка не зверталася, а тим більше із заявою чи клопотанням про виготовлення технічної документації. Інформація щодо земельної ділянки, належної позивачеві, не відповідає зазначеній у Державному акті, зокрема, не вірно зазначені кути поворотів та розміри земельної ділянки, а також її розташування.

Надалі, 27.06.2017 через ЦНАП повторно подано запит та отримано відповідь ГУ держгеокадастру у Київській області від 29.06.2017, що проект землеустрою щодо зазначеної ділянки до Державного фонду документації із землеустрою до державного фонду документації із землеустрою (МФ) (архіву місцевого фонду документації із змелеустрою) не надходив. У позові зазначається також, що представником позивача подано кілька запитів до землевпорядних організацій щодо надання інформації чи виготовлявся ними проект землеустрою, однак позитивних результатів не було досягнуто. 10 квітня 2018 представником позивача повторно подано запит до відповідача через ЦНАП, однак копія проекту землеустрою та план ділянки не був отриманий, та зазначено, що проект до Державного фонду документації із землеустрою не надходив.

Надалі, у позові зазначається, що перевіривши дані у Державному земельному кадастрі позивач з'ясувала, що інформація в ДЗК дублює інформацію щодо земельної ділянки у Технічній документації, наданій відповідачем та суперечить відомостям в Державному акті на право власності на земельну ділянку. Як зазначає позивач, внесення змін до ДЗК відбувалось на підставі технічної документації без відома позивача. Як зазначено у позові (т.1., а.с. 8) позивач не звертався до виконавця для виготовлення технічної документації, не був присутній під час встановлення межових знаків, не отримував межових знаків на зберігання, та не давав доручення на виготовлення технічної документації.

Відтак, позивач вважає, що дії відповідача протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою від 18.05.2018 позов залишено без руху у зв'язку з наявними недоліками. Позивачу запропоновано надати заяву про поновлення строку звернення до суду. У відповідь надано пояснення з посиланням на подання представником позивача 10.04.2018 останнього запиту про отримання інформації, яка зумовлювала звернення до суду, та ненадання, згідно відповіді від 12.04.2018, такої інформації. Таким чином, позивач вважав, що саме з моменту отримання останньої відповіді слід обраховувати відлік строку звернення до суду.

Враховуючи на наявну інформацію станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд визнав наявні відомості достатніми для відкриття провадження у справі та поновлення позивачу строку звернення до суду про що була постановлена ухвала від 26.06.2018. Відповідно до зазначеної ухвали вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Між тим, вже під час розгляду справи за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень було з'ясовано, що позивачка вже зверталася з аналогічним позовом до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області (справа № 373/2254/17). Відповідно до ухвали цього суду від 03.01.2018 справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду. Відповідно до ухвали КОАС від 12.02.2018 позов залишено без руху. Ухвалою від 06.03.2018 позовну заяву повернуто заявнику.

Враховуючи наведене та з метою додаткового з'ясування обставин щодо дотримання позивачем строку звернення до суду на запит суду отримано копію позовної заяви позивачки у справі № 373/2254/17. З отриманої копії позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася із аналогічним позовом 11.12.2017. Тобто, про сукупність обставин, що зумовлювали звернення до суду, позивачці було відомо вже станом на час звернення до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

Із змісту позову у справі № 373/2254/17 та матеріалів справи № 826/7657/18 вбачається, що із супровідним від 22.06.2017 за № 34-10-0.33-402/174-17 (а.с.21) позивачу було надано копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отримання вказаних матеріалів зумовило наступне вищезгадане звернення позивача від 27.06.2017 (а.с. 6). Як вбачається з листа відповідача від 12.04.2018 (а.с. 58) до супровідного від 22.06.2017 було також надано план земельної ділянки.

З наданої позивачем копії технічної документації (а.с. 29-49), яка отримана позивачем із супровідним від 22.06.2017, вбачається, що позивачу було надано, крім іншого: копію державного акту від 20.08.2004, яка і до цього була наявна у позивача; План меж земельної ділянки (з описом меж) (а.с. 36, 84); Викопіювання із проекту формування територій (а.с. 40, 88); Перелік обмежень у використанні земельних ділянок (а.с. 41, 92); Кадастровий план земельної ділянки (а.с. 42, 93); Відомості про обчислення площі земельної ділянки (а.с. 43, 94); Список межових знаків (а.с. 46).

У складі наявної документації, крім іншого, наявна Поземельна книга (а.с. 101), яка відкрита 12.12.2016, має у своєму складі також кадастровий план, координати поворотних точок меж земельної ділянки та яка містить (запис від 12.12.2016) підписи позивачки (а.с.103, 109, 112).

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій»:

технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування;

план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Враховуючи вищевикладене, а також зміст технічної документації, слід дійти висновку, що щонайменше вже станом на 27.06.2017 у позивачки була наявна документація, зміст яких по суті і зумовило виникнення обставин щодо звернення позивачки до суду з приводу коригування розмірів та кутів поворотів у відповідності до відомостей Державного акту, оскільки у складі цієї документації були наявні всі необхідні графічні зображення, відомості та розрахунки, координати та інші відомості, що дозволяли позивачці з'ясувати відповідність/невідповідність на її думку відомостей, наведених у Державному акті та технічній документації та звернутися до суду з дотриманням встановленого строку. Відповідно, саме з цієї дати може обраховуватись відлік строку звернення до суду.

У взаємозв'язку з наведеним слід заначити, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України також встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому згідно частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У даному випадку, позивач звернувся із позовом до суду з пропуском строку звернення до суду та відсутні будь-які поважні причини пропуску строку звернення до суду. Відповідно висновок суду в ухвалі про відкриття провадження у справі був передчасний та на даний час відсутні будь-які інші підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Що стосується наступних, після 27.06.2017 звернень представника позивача до органів та організацій не спростовує висновків суду щодо відклику строку звернення до суду та не змінює дату відкліку цього строку, оскільки, як вже зазначалося, до цього у розпорядженні позивача була наявна вся інформація, яка зумовлювала висновок про можливе порушення прав позивача та, відповідно, зумовлювала виникнення у позивача права та можливості звернення до суду протягом шести місяців після отримання технічної документації. Не свідчить про поважність пропуску строку звернення до суду і звернення із аналогічним позовом у справі № 373/2254/17 у т.ч. у зв'язку з тим, що позов був повернутий у зв'язку з тим, що позивачем не були усунуті недоліки позову.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. При цьому, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевказане, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, для поновлення строку звернення до суду, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Матеріалами справи даний висновок не спростовано та зворотного не доведено.

Керуючись положеннями статей 122, 123, пункту 8 частини 1 статті 240, ст.ст. 241-243, 248 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без розгляду.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 292 - 297 КАС України з урахуванням з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) .

Суддя О.А. Кармазін