Справа № 813/3212/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

23 жовтня 2018 року

справа №813/3212/17

адміністративне провадження №К/9901/61709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у складі судді Ланкевича А.З. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у складі суддів Долгополова О.М., Ільчишин Н.В., Гудима Л.Я. у справі № 813/3212/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Міст ТБ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

18 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "Міст ТБ" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення податкового органу від 14 вересня 2017 року №14111/10/13-01-14-01-11 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, з мотивів безпідставності його прийняття.

26 жовтня 2017 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 14 вересня 2017 року №14111/10/13-01-14-01-11 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалюючи судові рішення суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі положень статті 94 Податкового кодексу України, встановили не дотримання податковим органом порядку та підстав застосування адміністративного арешту, а також не відповідність змісту спірного рішення встановленим цією статтею вимогам щодо «зупинки відчуження майна платника».

У вересні 2018 року на постанови судів попередніх інстанцій податковим органом подана касаційна скарга до Верховного Суду, в якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

18 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заявника та витребувано справу №813/3112/17 з Львівського окружного адміністративного суду.

12 жовтня 2018 року справа №813/3112/17 надійшла на адресу Верховного Суду.

08 жовтня 2018 року на адресу Верховного Суду від Товариства надійшов відзив на касаційну скаргу податкового органу, в якому позивач, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, звернувши увагу на постанову Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №813/3151/17, якою визнаний протиправним та скасований Наказ від 01 вересня 2017 року № 3823 про проведення перевірки Товариства, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанови судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що 01 вересня 2017 року начальником Головного управління ДФС у Львівській області прийнято наказ №3823 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року.

Вказану перевірку призначено на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України за результатами розгляду доповідної записки заступника начальника управління аудиту Головного управління ДФС у Львівській області. Документальну позапланову перевірку наказано провести з 04 вересня 2017 року, тривалістю 5 робочих днів.

04 вересня 2017 року посадовими особами податкового органу здійснено вихід за місцезнаходженням Товариства для вручення наказу №3823 від 01 вересня 2017 року та ознайомлення з направленнями від 04 вересня 2017 року №№6326-6330 на проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства. Проте встановлено відсутність директора ОСОБА_1. на робочому місці, про що складено акт від 04 вересня 2017 року №405/1/13-01-14-01/25550345 про неможливість вручення направлень.

05 вересня 2017 року посадовими особами відповідача складено аналогічний акт №407/1/13-01-14-01/25550345 «Про неможливість вручення направлень на проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства.

08 вересня 2017 року директор Товариства повідомив про недопуск до проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ - Телерадіокомпанія «Міст ТБ» (у зв'язку з відсутністю законних підстав для проведення перевірки), про що складено акт від 08 вересня 2017 року №414/13-01-14-01/25550345.

Окрім того, 08 вересня 2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Львівській області складено акт №417/13-01-14-01/25550345 недопуску до проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства, а також складено акт №418/13-01-14-01/25550345 про неможливість вручення акта про недопуск до перевірки.

11 вересня 2017 року позивач оскаржив у судовому порядку наказ від 01 вересня 2017 року №3823 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ - Телерадіокомпанія «Міст ТБ».

12 вересня 2017 року начальник управління аудиту Головного управління ДФС у Львівській області звернулась до керівника органу доходів і зборів із зверненням №177/7/13-01-14-02-14 щодо застосування адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю - Телерадіокомпанія «Міст ТБ».

Розглянувши вказане звернення від 12 вересня 2017 року та додані до нього матеріали, на підставі яких були з'ясовані обставини, передбачені підпунктом 94.2.3 пункту 94.2, пунктом 94.5 статті 94 Податкового кодексу України, у зв'язку із недопуском до проведення виїзної позапланової документальної перевірки Товариства, відповідач прийняв рішення про застосування умовного адміністративного арешту його майна з вимогою забезпечити допуск до проведення перевірки Товариства.

Здійснюючи касаційний перегляд судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги з метою перевірки правильності застосування судами норм матеріального права, Суд зазначає наступне.

Пунктом 94.11 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Стаття 94 Податкового кодексу України встановлює адміністративний арешт майна, за положеннями пункту 94.1 цієї статті, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Обставини застосування арешту майна наведені пунктом 94.2, серед яких, підпунктом 94.2.3 передбачено застосування адміністративного арешту у випадку, коли платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені статтею 81 Податкового кодексу України

Пунктом 81.1. цієї статті встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів зокрема направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до пункту 81.2. статті 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Судами попередніх інстанцій встановлено дотримання посадовими особами податкового органу вимог статті 81 Податкового кодексу України щодо складання акту недопуску до перевірки від 08 вересня 2017 року.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Висновуючись на аналізі наведеної норми, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що подання звернення контролюючого органу до суду щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна є обов'язком, а не правом контролюючого органу. Проте, судами попередніх інстанцій установлено, що Головне управління ДФС у Львівській області не зверталося до суду для підтвердження обґрунтованості арешту майна, накладеного оскаржуваним рішенням.

Суд між іншого враховує те, що постановою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №813/3151/17 визнаний протиправним та скасований Наказ від 01 вересня 2017 року № 3823 про проведення перевірки Товариства, недопуск до якої став підставою для прийняття податковим органом спірного рішення. Зазначене також підтверджує висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність та протиправність спірного рішення контролюючого органу.

Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутності доводів заявника касаційної скарги стосовно неправильного застосування норм податкового законодавства, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність рішення податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга заявника залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 813/3212/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер