Справа № 810/2784/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року м.Київ справа № 810/2784/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі-відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2017, № від 30.05.2017 та № від 30.05.2017, рішення від 18.07.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2017 № Ф-.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №810/2784/17, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №810/2670/17.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 обєднано в одне провадження адміністративну справу №810/2784/17 та справу №810/2670/17 з привласненням справі номеру №810/2784/17.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 30.03.2017 по 12.04.2017 була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої було складено акт перевірки №275/10-36-13-02/НОМЕР_1 від 27.04.2017, на підставі якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) у звязку із виявленням порушень вимог чинного податкового законодавства.

Позивач не погоджується з правомірністю висновків податкового органу про наявність відповідних порушень, оскільки до перевірки ним було надано складені належним чином та у повному обсязі первинні документи за результатами здійснення господарських операцій, а тому визначені податкові зобовязання з податку на доходи фізичної особи, зі сплати військового збору, податку на додану вартість є необґрунтованим та неправомірним, а відповідачем в акті перевірки зроблено хибні висновки.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що посадові особи відповідача при проведенні документальної планової виїзної перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, підстави для задоволення позову відсутні.

Присутній у судовому засіданні 17.10.2018, 07.11.2017, 07.12.2017, 25.01.2018, 27.02.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Присутній у судовому засіданні 07.11.2017, 07.12.2017, 25.01.2018, 27.02.2018 представник відповідача адміністративний позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання, призначене на 29.03.2018 сторони не зявились, про дату, час та місце судового зсідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

29.03.2018 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового порядку.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно із ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою від 29.03.2018 року, врахувавши клопотання представника позивача та неявку відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: 08700, АДРЕСА_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.193-195).

У період з 30.03.2017 по 12.04.2017 Головним управління ДФС у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №275/10-36-13-02/НОМЕР_1 від 27.04.2017 (далі акт перевірки) (т.1, а.с.8-25).

В акті перевірки зазначено, що позивачем було занижено валовий дохід за 2016 рік, а саме не включено до валового доходу кошти, що надійшли на розрахункові рахунки № 6195 Київське ГРУ ПАТ КБ «Привтбанк» м.Київ, МФО 321842, №1500 АТ «Укрсиббанк» м.Київ, МФО 351005, №1501 АТ «Укрсиббанк» м. Київ, МФО 351005, № 2 АТ «Райффайзен банк «Аваль» м. Київ, МФО 380805, які надійшли в травні 2016 року 633333,00 грн., в листопаді 2016 року 500000,00 грн. та в грудні 166666,62 грн., всього розбіжності складають на суму 1299999,62 грн.

В результаті заниження валового доходу за 2016 р. в сумі 1299999,62 грн. позивачем занижено суму податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 233999,93 грн. та військового збору на суму 19500,00 грн.

Також в акті перевірки зазначено про те, що позивачем було занижено базу нарахування єдиного соціального внеску (занижено чистий оподатковуваний дохід), на загальну суму 32627,08 грн.

Враховуючи вимоги частини 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, на загальну суму грн., в тому числі за 2015 рік на 88264,00 грн., в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті за 2015 рік на загальну суму 32627,08 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що позивачем занижено суму податку на додану вартість в сумі 17316,00 грн., а саме відповідно до первинних документів та поданої декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік сума одержаного валового доходу становить 49656353,00 грн., за поданими деклараціями з податку на додану вартість сума податкових зобовязань за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 становить 49639037,00 грн. (враховуючи дебіторську заборгованість, яка на 01.01.2015 року становила 1479606,03 грн., без ПДВ), що оподатковується за основною ставкою 20%, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 17316,00 грн., в тому числі, за грудень 2015 року на суму 17316,00 грн.

Посадові особи податкового органу в акті перевірки зазначили про заниження податку на додану вартість на суму 3463,21 грн., в тому числі, за грудень 2015 року на суму 3463,21 грн.

Отже, в акті перевірки податковий органі дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 наступних вимог законодавства:

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України в результаті заниження позивачем валового доходу за 2016 рік на загальну суму 1299999,62 грн., в результаті чого занижено чистий оподаткований дохід на загальну суму 1299999,62 грн. На виконання ст.167 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 зроблено перерахунок податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 233999,92 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 233999,93 грн.;

- п.2 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у звязку з заниженням позивачем суми єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 32627,08 грн., в т.ч. за 2015 рік 32627,08 грн.;

- п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України в результаті заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 17316,00 грн., в тому числі за грудень 2015 р. на суму 17316,00 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, а саме заниження позивачем військового збору на суму 19500,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті наступні документи:

- податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 350999,90 грн., з яких сума за податковими зобовязаннями складає 233999,93 грн. та сума за штрафними (фінансовими) санкціями 116999,97 грн. (т.1, а.с.26);

- податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 21645,00 грн., з яких сума за податковими зобовязаннями складає 17316,00 грн. та сума за штрафними (фінансовими) санкціями 4329,00 грн. (т.1, а.с.27);

- податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з військового збору на загальну суму 24375,00 грн., з яких сума за податковими зобовязаннями 19500,00 та сума за штрафними (фінансовими) санкціями 4875,00 грн. (т.1, а.с.28);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30.05.2017 року, відповідно до якої позивачу нарахована сума єдиного соціального внеску 32627,08 грн. (т.3, а.с.31);

- рішення № від 30.05.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 6525,41 грн. (т.2, а.с.131-132).

З матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаних рішень, позивач звернувся до ДФС України з відповідними скаргами на них.

Рішенням ДФС України від 11.07.2017 №8662/М/99-99-11-02-02-25 скаргу на рішення № від 30.05.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску було задоволено частково, а саме рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.05.2017 року № ГУ ДФС у Київській області було скасовано. ГУ ДФС у Київській області було зобовязано винести та направити нове рішення (т.3, а.с.34-36).

Головним управлінням ДФС у Київській області на виконання вказаного рішення ДФС України було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18.07.2017 року, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 6525,41 грн. (т.1, а.с.32).

Рішення ДФС України від 08.08.2017 №10079/М/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 30.05.2017 №, №, №, яким скаргу позивача було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (т.1, а.с.241-243).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки), з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із п.75.2 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки".

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом 77.2 ст.77 Податкового кодексу України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 43 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Відповідно до п.77.3 ст.77 Податкового кодексу України забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Пунктом 77.4 ст.77 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.77.6 ст.77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (п.77.7 ст.77 Податкового кодексу України). Відповідно до п.77.8 ст.77 Податкового кодексу України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Пунктом 77.9 ст.77 Податкового кодексу України передбачено, що порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з п.85.1 ст.85 Податкового кодексу України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (85.2 ст. 85 Податкового кодексу України).

Згідно із п.85.4 ст.85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 85.8 ст.85 Податкового кодексу України встановлено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до абз.1-2 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.6 ст.44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно із п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з п.86.3 ст.86 Податкового кодексу України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв'язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Пунктом 86.8 ст.86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Щодо суті виявлених порушень, суд зазначає таке.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2017 року та № від 30.05.2017.

Так, в акті перевірки зазначено, що в періоді, що перевірявся, встановлено заниження позивачем загального оподатковуваного доходу по декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік на загальну суму 1299999,62 грн., а саме: не включення до валового доходу коштів, що надійшли на розрахункові рахунки № 6195 Київське ГРУ ПАТ КБ «Привтбанк» м. Київ, МФО 321842, № 1500 АТ «Укрсиббанк» м. Київ, МФО 351005, №1501 АТ «Укрсиббанк» м. Київ, МФО 351005, № 2 АТ «Райффайзен банк «Аваль» м.Київ, МФО 380805, які надійшли в травні 2016 року 633333,00 грн., в листопаді 2016 року 500000,00 грн. та в грудні 166666,62 грн., всього розбіжності складають на суму 1299999,62 грн.

В результаті заниження валового доходу за 2016 р. в сумі 1299999,62 грн. позивачем занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню з 2016 р. в сумі 1299999,62 грн., що призвело до заниження військового збору на суму 19500,00 грн., чим порушено п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 168.1.3. п. 168.1. ст. 168 ПКУ (т.1, а.с.24).

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України).

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Судом встановлено, що в акті перевірки не зазначено, на підставі яких саме документів позивачем було отримано доходи у встановленій в акті перевірки сумі, які в подальшому не включені до валового доходу.

Проте, позивачем під час розгляду справи були надані суду банківські виписки по рахункам № 6195 Київське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Київ, МФО 321842, №1500 АТ «Укрсиббанк» м.Київ, МФО 351005, №1501 АТ «Укрсиббанк» м. Київ, МФО 351005, № 2 АТ «Райффайзен банк «Аваль» м. Київ, МФО 380805 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року (т.1, а.с.91-188) та копію Книги доходів та витрат (т.1, а.с.188-192).

Дослідивши дані банківських виписок по зазначених вище рахунках позивача, відкритих у банках, суд дійшов висновку про те, що валовий дохід, який зазначений в Книзі доходів і витрат, відповідає інформації про валовий дохід, яка зазначена в декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік від 09.02.2017 (т.1, а.с.76-77) та в розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів (Ф 2) (т.1, а.с.78-79), який становить 39545330,10 грн.

У звязку з цим, суд вважає, що нарахування податковим органом позивачу на підставі податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2017 та № від 30.05.2017 грошового зобовязання є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 30.05.2017 року.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 порушив вимоги п.187.1 ст.187 ПКУ, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 17316,00 грн., а саме відповідно до первинних документів та поданої декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік сума одержаного валового доходу становить 49656353,00 грн., за поданими деклараціями з податку на додану вартість сума податкових зобовязань за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 становить 49639037,00 грн. (враховуючи дебіторську заборгованість, яка на 01.01.2015 становила 1479606,03 грн., без ПДВ), що оподатковується за основною ставкою 20%, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 17316,00 грн., в тому числі, за грудень 2015 року на суму 17316,00 грн.

В акті перевірки посадові особи контролюючого органу встановили заниження позивачем податку на додану вартість на суму 3463,21 грн., в тому числі за грудень 2015 р. на суму 3463,21 грн.

Відповідно п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

В акті з приводу даного порушення зазначено, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивачем задекларовано податкових зобовязань з ПДВ в загальній сумі 9638848 грн. За період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивачем задекларовано податкових зобовязань з ПДВ в загальній сумі 7907376 грн.

Як зазначено в акті перевірки основним покупцем товару було ТОВ «М Квадро» (, м.Обухів).

В акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість порушень не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, на підставі укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «М-Квадро» договору постачання №91 від 02.03.2015 (т.1, а.с.229-237), позивачем по видатковим накладним (т.2, а.с.84-90) було реалізовано товар на загальну суму 5477029,22 грн. (у т.ч. ПДВ 912838,20 грн.).

Відповідно до банківських виписок позивачем було отримано від ТОВ «Квадро-М» кошти за реалізований товар на суму 6380444,68 грн. в т.ч. ПДВ 1063407,45 грн. За правилом першої події сума ПДВ в податковій декларації з ПДВ за грудень 2015 року складає 912838,20 грн.

В акті перевірки зазначено, що за поданими деклараціями з податку на додану вартість сума податкових зобовязань за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 становить 49639037 грн. (враховуючи дебіторську заборгованість, яка на 01.01.2015 року становила 1479606,03 грн. без ПДВ).

Суд наголошує на тому, що акт перевірки не містить будь-яких посилань на те, в ході дослідження яких саме первинних документів бухгалтерського обліку посадові особи податкового органу дійшли висновку про наявність відповідних порушень.

При цьому в акті перевірки наведені зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході перевірки сум податкових зобовязань за даними платника та за даними перевірки, проте на підставі чого встановлені такі дані в акті перевірки не зазначено.

Вказані обставини унеможливлюють перевірку судом висновків про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, та як наслідок є підставою для висновку про необґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо рішення № НОМЕР_3 від 18.07.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф НОМЕР_4 від 30.05.2017 року.

В акті перевірки зазначено, що в порушення вимог пункту 2, частини 1, статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464) позивачем занижено базу нарахування єдиного соціального внеску (занижено чистий оподатковуваний дохід), на загальну суму 32627,08 грн.

Враховуючи вимоги частини 3 статті 7 Закону №2464, з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, на загальну суму грн., в тому числі за 2015 року на 88264,00 грн., в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті за 2015 рік на загальну суму 32627,08 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі-Закон №2464, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується: 2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд звертає увагу на те, що порушення в результаті якого начебто було занижено базу нарахування єдиного соціального внеску (занижено чистий оподатковуваний дохід) на загальну суму 32627,08 грн. за 2015 рік детально описані в пп.2.1.2, пп.2.1.3, пп.2.1.4 розділу 2 Акта перевірки (т.1, а.с.17).

Проте суд зазначає, що в цих пунктах акта перевірки описані порушення, які були вчинені в 2016 році.

Так, з наведеної на стор.10 акта перевірки таблиці вбачається, що розбіжності щодо суми нарахованого єдиного внеску виникли у наступних періодах: лютий -7184,98 грн., липень-7184,98 грн., жовтень-8128,82 грн., листопад - 8128,82 грн.

Разом з тим, дослідивши Книгу обліку доходів і витрат (т.1, а.с.188-192), судом встановлено, що в лютому, липні, жовтні, листопаді 2015 року ФОП ОСОБА_1 були отримані збитки, а саме: у лютому 2015 році розмір збитку становить 73525,77 грн.; у липні 2015 року 326330,34 грн.; у жовтні 2015 року 776815,83 грн.; у листопаді 2015 року 132577,17 грн., що свідчить про помилковість висновків податкового органу про наявність в діях позивача порушень вимог Закону №2464.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин..

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Суд наголошує на тому, що під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження висновків , які зазначені в акті перевірки.

З метою зясування обставин проведення перевірки та висновків про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, незрозумілість яких встановлена під час розгляду справи судом, було викликано та допитано в судовому засіданні 07.11.2017 в якості свідка ОСОБА_2, головного державного ревізора-інспектора, який проводив спірну перевірку.

ОСОБА_2 був повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Свідок ОСОБА_2 повідомив про те, що ним було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка проводилась протягом 15 днів.

Свідок ОСОБА_2 зазначив про те, що у перший день проведення повірки, 30.03.2017, він вручив позивачу направлення на перевірку та запит з переліком необхідних документів. Свідок зазначив про те, що позивачем було надано до перевірки оригінали первинних документів та банківські виписки. На питання суду про те, яким саме чином було встановлено, що сукупний валовий дохід ФОП ОСОБА_1 становить 40845329,72 грн., а сума розбіжності із задекларованою позивачем у податковій декларації з ПДФО за 2016 рік сумою валового доходу 1299999,62 грн., свідок повідомив, що такі висновки зумовлені зведенням всіх сум грошових коштів, які надходили на розрахункові рахунки позивача. Зокрема, свідок зазначив, що порушення встановлені по трьом розрахунковим банківським рахункам позивача.

Свідок ОСОБА_2 зазначив, що сума розбіжності валового доходу у розмірі 1299999,62 грн. була встановлена виключно шляхом порівняння відомостей з банківських виписок та інформації з Книги обліку витрат і доходів, яку веде позивач.

На питання суду про те, чи були досліджені ревізором первинні документи під час перевірки, свідок повідомив про те, що він не мав необхідного обладнання (компютерної техніки) для вивчення первинних документів та зведення відповідної інформації по ним.

Свідок зазначив про те, що він не досліджував усі первинні документи позивача, по яким було виявлено суму розбіжності у розмірі 1299999,62 грн. Дослідження первинних документів позивача відбувалось ним у вибірковому порядку.

Щодо виявлених порушень під час перевірки щодо податку на додану вартість, ревізор зазначив про те, що він не памятає суть, в чому полягали виявлені в акті перевірки порушення.

Свідок ОСОБА_2, обґрунтовуючи підстави нарахування позивачу ПДВ, пояснив, що підставою для нарахування ПДВ є збільшення за результатами перевірки валового доходу ОСОБА_1 на 1299999,62 грн.

Щодо нарахованої суми військового збору, то свідок зазначив про те, що військовий збір у розмірі 19500,00 грн. був розрахований шляхом помноження суми розбіжності валового доходу у розмірі 1299999,62 грн. на ставку податку у розмірі 1,5%.

Свідок зазначив про те, що порушення по єдиному соціальному внеску були виявлені внаслідок порівняння даних Книги обліку доходів і витрат та банківських виписок за відповідні періоди.

Отже, дослідивши зміст акта перевірки та матеріали справи, а також заслухавши свідка по справі суд дійшов висновку про те, що посадовими особами контролюючого органу не було належним чином досліджено, проаналізовано та викладено в акті перевірки первинні бухгалтерські документи позивача, надані позивачем до перевірки.

Так, зокрема, за показаннями свідка предметом дослідження під час перевірки були виключно банківські виписки по розрахунковим рахункам позивача у банках та Книга обліку доходів і витрат за 2015-2016 роки.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (далі-Порядок №395).

Відповідно до абз.1-2 п.1.4 Порядку №395 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пп.1.5-1.7 Порядку №395 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.2.1 Порядку №395 акт (довідка) документальної перевірки складається з трьох частин: вступної, описової та висновку. До акта (довідки) додаються інформативні додатки.

Так, відповідно до п.2.3 Порядку №395 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається із загальних положень та результатів перевірки діяльності платника податків.

Загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити такі дані, зокрема, інформацію про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий) (пп.2.3.1 п.2.3 Порядку №395).

Отже, проведення документальної планової виїзної перевірки субєкта господарювання передбачає дослідження посадовими особами контролюючого органу саме первинних документів, які стосуються його господарської діяльності за період, за який проводиться перевірка.

Інформація з вказаних документів обовязково має бути врахована під час складання податковим органом висновків за результатами проведення перевірки платника податків.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що до перевірки ним було надано всі первинні документи, проте надані документи не були враховані та досліджені посадовими особами податкового органу під час складання акта перевірки. В акті перевірки зазначено про те, що при перевірці використано: реєстраційні документи, декларації про майновий стан та доходи, декларації з податку на додану вартість, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, договори поставки, акти виконаних робіт, видаткові накладні, податкові накладні, банківські документи, платіжні та розрахункові документи, розгорнутий рух коштів на банківських рахунках платника.

Разом, з тим, дослідивши акт перевірки, суд зазначає, що акт перевірки не містить опису, дослідження та аналізу первинних документів бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_1, які були надані до перевірки, що робить неможливим перевірити судом обґрунтованість висновків акту перевірки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, головний державний ревізор-інспектор, який проводив спірну перевірку позивача, підтвердив той факт, що первинні документи під час перевірки досліджувались лише вибірково, проте висновки про отриманий позивачем дохід зроблені на підставі співставлення банківських виписок по розрахунковим рахункам позивача та Книги обліку доходів і витрат за 2015-2016 роки.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (далі-Закон №996, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі-Положення №88) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, з вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що до переліку первинних документів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між субєктами господарювання, належать договори, видаткові і податкові накладні, рахунки, платіжні доручення та ін.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Книга обліку доходів та витрат не є первинним документом, і тому висновки відповідача про отримання субєктом господарювання доходу на підставі співставлення банківських виписок по розрахунковим рахункам позивача та Книги обліку доходів і витрат за 2015-2016 роки, не є обєктивними без дослідження змісту господарських операцій згідно первинних документів.

Отже, висновки про встановлений перевіркою обсяг доходу позивача, отриманого за період, який перевірявся, зроблені лише на підставі співставлення банківських виписок по розрахунковим рахункам позивача та Книги обліку доходів і витрат за 2015-2016 роки, не можуть бути підставою для збільшення податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору, єдиного соціального внеску та штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску без дослідження змісту та суті первинних документів бухгалтерського обліку платника податків.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2017, № від 30.05.2017 та № від 30.05.2017, рішення від 18.07.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2017 № Ф-, які були прийняті Головним управлінням ДФС у Київській області відносно позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5250,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.09.2017 №563 на суму 3970,20 грн. (т.1, а.с.42), квитанціями від 09.08.2018 №2795 на суму 640,00 грн. та від 10.08.2017 №3819 на суму 640,00 грн. (т.3, а.с.2-3).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Київській області, становить 5250,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.05.2017 №, № та №.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення від 18.07.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2017 № Ф-.

5. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 08700, АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 5250,20 грн. (пять тисяч двісті пятдесят грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код: 39393260, місцезнаходження: 03680, м.Київ, вул.Народного Ополчення, буд.5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2018.

Суддя Кушнова А.О.