Справа № 727/6430/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 727/6430/15-а

провадження № К/9901/9257/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 727/6430/15-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Сушка О. О., Залімського І. Г., Смілянця Е. С.) від 03 лютого 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому, з урахуванням уточнень від 02 грудня 2015 року, просив:

- визнати протиправним рішення начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці Лотоцької Л. К. від 20 липня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у переведенні на пенсію державного службовця, яке суперечить вимогам ст. 37 та 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ), ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Постанова КМУ № 283) та висновку Вінницького апеляційного адміністративного суду, висловленого у постанові від 08 липня 2015 року;

- зобов'язати Лотоцьку Л. К. перевести ОСОБА_2 на пенсію державного службовця, зробивши відповідний перерахунок пенсії та стягнути на його користь витрати зі сплати судового збору у сумі 78 грн.;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області що розгляду скарги ОСОБА_2 від 27 липня 2015 року.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що з 01 серпня 2001 року він отримує пенсію на загальних підставах. Позивач вказує, що у зв'язку із внесенням змін до Закону № 3723-XII у нього з 16 січня 2003 року виникло право на одержання пенсії державного службовця. У зв'язку з наведеним, ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці Лотоцької Л. К. із заявою про переведення його із пенсії, отриманої на загальних підставах, на пенсію державного службовця, яка рішенням останньої від 20 липня 2015 року була протиправно відхилена.

3. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_2

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07 серпня 2015 року щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 27 липня 2015 року.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити пенсію державного службовця ОСОБА_2 відповідно до Закону № 3723-XII, здійснивши переведення його пенсії, призначеної у відповідності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на користь ОСОБА_2 понесенні ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 609 грн.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 26 лютого 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року залишити в силі. Водночас, відповідачем разом з касаційною скаргою подано клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. У задоволенні клопотання про зупинення виконання судових рішень відмовлено.

7. 18 квітня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в яких позивач просив касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року залиши без змін.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 25 січня 2018 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. 15 березня 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про прискорення розгляду справи.

12. Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження на 18 жовтня 2018 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року розгляд вказаної справи відкладено на 19 жовтня 2018 року.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 01 серпня 2001 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернівці та отримує пенсію відповідно до Закону № 1058-ІV.

15. 16 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях із заявою про переведення його з пенсії, отримуваної на загальних підставах, на пенсію державного службовця.

16. Листом Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернівці від 20 липня 2015 року № 145/Ш-11 ОСОБА_2 повідомлено, що права на перехід на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII у нього немає, оскільки п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VIII) скасовано з 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом № 3723-ХІІ не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

17. 27 липня 2015 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з скаргою на протиправну відмову начальника управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях щодо переведення його на пенсію державного службовця.

18. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07 серпня 2015 року № 299/Ш-11 скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. У вказаному рішенні вказано на відсутність підстав переведення позивача на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

19. Не погоджуючись з діями відповідачів щодо відмови у переведення з пенсії, отримуваної на загальних підставах, на пенсію державного службовця, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача, розглянута відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і за результатами розгляду звернення йому надана письмова відповідь (лист від 20 липня 2015 року № 145/Ш-11) про відсутність підстав для переведення на інший вид пенсії. Однак, вказаний лист не можна вважати правовим актом індивідуальної дії, в розумінні КАС України, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу, відповідно до Закону № 3723-ХІІ та зобов'язання його призначити таку пенсію.

21. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що трудовий стаж позивача на посадах стажиста, слідчого та старшого слідчого органів прокуратури складає 19 років 10 місяців, з врахуванням строкової військової служби та половини навчання - 25 років 02 місяці 28 днів.

22. У відповідності до п. п. 2, 3 Постанови КМУ № 283 (чинної, на час виникнення спірних правовідносин) періоди роботи на посадах слідчих прокуратури та строкова служба в Збройних Силах відноситься до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, тоді як навчання в вищому навчальному закладі зараховується тільки до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років працівникам прокуратури.

23. У зв'язку з наведеним, а також враховуючи висновки Вінницького апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 08 липня 2015 року в справі № 727/3276/15-а, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії державного службовця.

24. Водночас, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим посилання відповідачів на норми п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, оскільки позивач набув право на призначення пенсії державного службовця з 04 лютого 2003 року (набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» від 16 січня 2003 року № 432-IV» (далі - Закон № 432-IV)).

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

25. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, судом апеляційної інстанції не взято до уваги посилання органу Пенсійного фонду на п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ.

26. Також скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно вважав, що позивач набув право на призначення пенсії державного службовця з 04 лютого 2003 року, тобто дати набуття чинності Законом № 432-IV.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

28. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом № 3723-ХІІ. Зокрема, ст. 37 цього Закону, було визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії.

30. 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VІІІ, п. 5 Прикінцевих положень якого визначено що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

31. Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 3723-ХІІ щодо права державних службовців на пенсійне забезпечення на пенсійне забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

32. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

33. Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати щодо захисту соціальних прав у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 686/17309/17) висловив правову позицію щодо правильного застосування вищевказаних нормативних актів у спорах даної категорії, за якою п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ скасовані діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

34. Отже, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 3723-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону.

35. Як було встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ позивач звернувся після встановленого Законом № 213-VІІІ терміну для прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

36. Зважаючи на те, що такого закону так і не було прийнято, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у задоволенні його заяви стосовно призначення йому пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

37. З огляду на вищенаведене, висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог у цій справі є помилковими.

38. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

39. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

40. Як свідчать матеріали справи, 16 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях із заявою про переведення його з пенсії, отримуваної на загальних підставах, на пенсію державного службовця, у задоволенні якої відповідачів листом від 20 липня 2015 року № 145/Ш-11 відмовив. У вказаному листі наведені мотиви відмови, з яких Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівях виходило приймаючи таке рішення.

41. Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав, що відповідачем фактично рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу не приймалося, без надання відповідної правової оцінки, наведеним у вказаному листі № 145/Ш-11 мотивам є передчасними та ґрунтуються на надмірному формалізмі.

42. Зокрема, висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на оцінці зовнішньої форми оскаржуваного рішення відповідача, без з'ясування дійсних обставин справи та їх правового регулювання. Судом першої інстанції при розгляді цієї справи не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст. 37 Закону № 3723-ХІІ та п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213. Такий підхід суду першої інстанції до вирішення цієї справи не може забезпечити позивачу ефективний спосіб захисту його прав, у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

43. За змістом ч. 1 та 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

44. Відповідно до ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

45. Неповне з'ясування обставин у справі, недослідження всіх наявних в справі доказів, ненадання їм належної правової оцінки є ознакою недотримання судом першої інстанції в процесі винесення рішення норм процесуального права, що є підставою для його скасування та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

46. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування та постановити рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

47. Оскільки Суд повертає справу для нового розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року та постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року скасувати та направити справу № 727/6430/15-а на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб