Справа № 826/7774/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року № 826/7774/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

представники сторін: позивача - Васьків І.В.; відповідача - Булаш З.В.,

(в судовому засіданні 11.10.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Стрийський вагоноремонтний завод" (адреса: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка буд. 2, ідентифікаційний код - 20770332) (надалі - позивач або Суб'єкт перевірки або ДП "Стрийський вагоноремонтний завод") подало на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська 11г, ідентифікаційний код - 39440996) (далі - відповідач або Контролюючий орган або ДФС), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № .

В якості підстав позову позивач зазначає, що нарахування штрафних санкцій є безпідставними, оскільки відповідний платіж не являється податком чи збором, а відповідно не становить податкове зобов'язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у справі № 826/7774/18 та призначено справу для розгляду у підготовче засідання на 12.07.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 15.08.2018.

У судовому засіданні 15.08.2018 судом оголошено перерву до 11.10.2018.

В судовому засіданні 11.10.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

Так, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відповідач відзначає, що рішення контролюючого органу щодо визначення платнику зобов'язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) до бюджету є правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (в рішенні альтернативно - ПК України), головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей Львівського управління ОВПП ДФС - Дебою Марією Михайлівною, у приміщенні Львівського управління ОВПП ДФС проведено камеральну перевірку ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" з питань дотримання вимог п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України щодо своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов'язань частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2014.

За наслідками вказаної перевірки Контролюючим органом складено акт № 185/28-10-48-09-16/20770332 від 22.03.2018 (в тексті - Акт або Акт перевірки).

Згідно висновку Акту, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов'язань частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій в розмірі 6 145 573,65 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2014, чим порушено п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з висновком Акту, 30.03.2018 Суб'єкт перевірки подав до ДФС заперечення № ЮВ-5, в яких зауважив, що висновок Контролюючого органу є безпідставним.

За результатами розгляду вказаних заперечень, ДФС надано відповідь № 16330/10/28-10-48-09-11 від 13.04.2018, згідно якої висновки Контролюючого органу є правомірними.

Поряд з цим, на підставі Акту перевірки, 16.04.2018 ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № (по тексту - Податкове повідомлення або Спірне рішення або Оспорюване рішення), зі змісту якого випливає, що встановлено порушення ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" строку сплати суми грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій, визначеного п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України, та підставі ст. 126 ПК України, за затримку на 230 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 6 145 573,65 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, що складає - 1 229 114,73 грн.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України, Бюджетним кодексом України, та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Державне підприємство "Стрийський вагоноремонтний завод" є державним підприємством, до видів діяльності якого, у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних підприємців та громадських формувань, відносяться: виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу; виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів; виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.; вантажний залізничний транспорт; постачання інших готових страв; діяльність у сфері проводового електрозв'язку; ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів (основний).

На підставі Акту винесено Оспорюване рішення форми «Ш», яким ДП "Стрийський вагоноремонтний завод", за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій, визначеного п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України, та на підставі ст. 126 ПК України зобов'язано сплатити штраф у сумі 1 229 114,73 грн.

Згідно п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України, до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Статтею 10 ПК України передбачено, що до місцевих податків належать: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; єдиний податок; збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності; збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Згідно системного аналізу вказаних вище норм, до переліку загальнодержавних податків встановлених у ст. 9 Податкового кодексу України, відсутній такий податок (збір) як «частина чистого прибутку (доходу)».

Крім цього, Податковий кодекс України не мітить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності, відтак такий платіж не є податком.

За визначенням пункту 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.56 пункту 14.1 цієї статті).

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено ст.ст. 9 та 10 ПК відповідно, та частина чистого прибутку, як вже відмічалося, не віднесено у жодній із цих статей.

Абзацом першим частини 5 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов'язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацами четвертим-сьомим частини 5 цієї статті, господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних капіталах.

Господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

На суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (в рішенні - Порядок № 138).

Пунктом 1 Порядку № 138 визначено, що згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Згідно з пунктом 2 Порядку, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 3 Порядку, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Нормами ст. 126 ПК передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов'язання. податкове зобов'язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Аналогічна правова позиція в питанні правової природи «частини чистого прибутку (доходу)» в площині норм Податкового кодексу України, викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 (справа № 822/2400/17) та від 01.08.2018 (справа № 826/19797/16), а також у постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 (справа № 805/3398/17-а) і постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 (справа № 804/454/18).

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За переконанням суду, всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкти владних повноважень, не довів правомірність свого рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу позивача, який має значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позивачем не було допущено порушення вимог п. 57.3 ст. 57 ПК України, оскільки як встановлено вище, такий платіж, як частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, хоча і є обов'язковим до сплати цими підприємствами, але не є включеним до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 ПК України, а тому і не є податковим платежем, а відтак, за висновками суду, позовні вимоги позивача про скасування Податкового повідомлення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № .

3. Стягнути на користь Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" (адреса: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка буд. 2, ідентифікаційний код - 20770332), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код - 39440996, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11 Г) понесені ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" витрати по сплаті судового збору у розмірі 18 436,72 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять шість гривень 72 копійки).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 25.10.2018.

Суддя К.С. Пащенко