Справа № 2040/5976/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
24 жовтня 2018 р. Справа № 2040/5976/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шляхової О.М.,
при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,
за участі: представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;
- зобовязати заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.,
- зобовязати заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 4 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 26.12.2017 звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 зі скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції ОСОБА_5
Листом від 01 лютого 2018 року позивач отримав відповідь на вищезазначену скаргу, яка, на думку позивача, є неповною та необґрунтованою. Також, позивач зазначає, що відмова у прийнятті рішення про призначення службового розслідування та притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної та дисциплінарної відповідальності є необґрунтованою та безпідставною.
Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені у позовній заяві та просив задовольнити позов.
Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданих до суду відзивів на позовну заяву пояснив, що позивачу на його скаргу було надано вичерпну та обґрунтовану відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства. Стосовно проведення службового розслідування представник відповідача зазначає, що дане питання регулюється Інструкцією про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 01.02.2018 року за №230. У ході розгляду скарги позивача відповідачем не було встановлено будь-яких фактичних даних, які б свідчили про наявність підстав для проведення службового розслідування. Виходячи з цього, представник відповідача та третьої особи заперечує проти позову і вважає позовні вимоги незаконними та безпідставними, у звязку з чим просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.
Судом встановлено, що
26.12.2017 позивач звернувся до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 зі скаргою, та просив повідомити:
- чи проводилась за вказаним фактом службова перевірка після винесення рішення суду, чи був притягнутий до відповідальності інспектор роти № 4 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_5?;
- в разі не проведення службової перевірки, провести службову перевірку, щодо інспектора роти № 4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5 яка винесла незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія БР № 692072 від 17.07.2017;
- притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти № 4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_7 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків;
- відповідно до ч. 1, абз. 4, ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» подану скаргу розглянути за його участі або участю представника;
- розглянути скаргу у термін, встановлений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян»;
- письмово проінформувати про прийняте рішення негайно після його прийняття, а у випадку подовження строку розгляду - повідомити про це. (а.с. 11, зворотній бік)
За результатом розгляду вказаного вище звернення, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на виконання вимог ЗУ «Про звернення громадян» листом від 01.02.2018 № Г-2344/41/14/02-2018 повідомило позивача, що переглянути відеозапис, який здійснювався нагрудними відео реєстраторами працівників Управління при виявленні і документуванні обставин правопорушення вчиненого гр. ОСОБА_3, цим розглядом не виявилося можливим, у звязку з його знищенням за вичерпанням терміну його зберігання. Оскільки постанова Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2017, якою було задоволено адміністративний позов гр. ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 батальйону № 4 УГІП в м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_7 та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, серії АР № 692072 від 17.07.2017, винесену останнім у відношенні позивача - гр. ОСОБА_3 не є окремою ухвалою суду про виявлені в службовій діяльності останнього порушення законодавства, то вона не є саме таким судовим рішенням, яке безпосереднім чином зобовязує Управління до притягнення бажаного автором звернення і його представника зазначеного поліцейського до відповідальності.
Таким чином, цим розглядом не встановлено будь-яких фактичних даних, які б обєктивно свідчили на користь наявності законних підстав для задоволення окремих вимог звернення, у звязку з чим його було визнано закінченим, наведені вимоги - такими, які лише частково підлягають задоволенню, а саме ті, що викладені в п.п. 1, 2, 4, 5, 6 обґрунтованими і такими які підлягають задоволенню, прохання зазначене в п. 3 - безпідставним і таким, яке не підлягає.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України "Про звернення громадян".
Статтею 1 Закону України Про звернення громадян визначено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 Закону України Про звернення громадян, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Приписами ст. 4 Закону України Про звернення громадян передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно ст. 18 Закону України Про звернення громадян, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Статтею 19 Закону України Про звернення громадян встановлюється обов'язок органу державної влади обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а також на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
Суд дослідивши зміст скарги, встановив, що позивач просив притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків.
З листа від 01.02.2018 вбачається, що заступник начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надав обґрунтування своїх висновків, відносно зазначеної у скарзі вимоги.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог стосовно визнання незаконної бездіяльності заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 та зобовязання заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017.
Щодо частини позовних вимог про зобовязання заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 4 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5, судом встановлено наступне.
Суд звертає увагу на ту обставину, що у скарзі від 26.12.2017 представник ОСОБА_3 просив повідомити відповідача: чи проводилась службова перевірка відносно інспектора роти № 4 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5
Так, відповідно до п. 2.1. Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 12.03.2013 року за № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено проведення органами МВС та Національної поліції службової перевірки.
Крім того, суд зазначає, що реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.
Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановлені судових рішень.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_4, третя особа: Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у місті Харкові, про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії є такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, а тому відповідно до положень ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 жовтня 2018 року.

Суддя О.М. Шляхова