Справа № 1340/3612/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/3612/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карпяк О.О., розглянувши у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. В.Стуса,13/47) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про припинення та невиплату пенсії з березня 2018 року;

- зобовязати відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь час затримки пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є внутрішньо переміщеною особою. З 01 березня 2018 року йому припинено виплату пенсії. З відповіді відповідача вбачається, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.03.2018 року з причини, визначеної підпунктом 4 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365. З посиланням на частину першу статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивач вважає дії щодо припинення виплати пенсії за віком протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

Відповідно до ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року зупинено провадження до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №805/402/18.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року поновлено провадження у справі.

21 вересня 2018 року представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на адміністративний позов, в якому позов не визнав. У задоволенні позову просив відмовити. Вважає припинення виплати пенсії законним з наступних підстав. Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області від 20.10.2016 року №4689/1-7, знято з обліку внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 з 20.10.2016 року згідно заяви. Відповідно до підпункту 4 пункту 12 Порядку контролю соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії КЛ №133029. У 2009 році по досягненню 50 років вийшов на пенсію. Пенсія була призначена ПФУ у м. Брянка (Луганської області) за місцем проживання позивача. З 2014 року м. Брянка Луганської області непідконтрольна українській владі. 22 квітня 2015 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області з заявою про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва. Позивача прийнято на облік в Сокальське обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва та довідки управління праці та соціального захисту населення від 20.04.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. З 01.06.2015 року проведена виплата пенсії ОСОБА_1

19.10.2016 року позивач зареєстрований Червоноградським міським сектором Головного управління ДМС у Львівській області за адресою вул. Стуса, 13/47, м. Червоноград, Львівська область, що підтверджується копією паспорта позивача.

Червоноградський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) надіслав позивачу листа від 28.02.2018 року №291/02.08-11/5, в якому повідомив позивача про припинення йому виплати пенсії згідно підпункту 4 пункту 12 Порядку контролю соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Також в листі зазначив, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасована з 20.10.2016 року згідно поданої заяви та додатково повідомив позивача, що для відновлення виплати пенсії необхідно подати заяву у Червоноградський відділ обслуговування громадян (сервісний центр).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Судом встановлено, що рішення Червоноградського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не обґрунтоване посиланням на жодну із вказаних підстав, а його посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», як на підставу для припинення виплати пенсії, є протиправним, з огляду на те, що цей документ є підзаконним нормативним актом.

Відповідач вказує, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2018 року зумовлена переїздом такого пенсіонера на постійне або тимчасове місце прожитання відсутністю оригіналу пенсійної справи, яку неможливо отримати, оскільки вона знаходиться на непідконтрольній території України. Необхідність оригіналу пенсійної справи обгрунтовує положеннями п.4.12 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідано до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Як встановлено судом з копії паспорта, долученої до позовної заяви, то позивач не являється внутрішньо переміщеною особою в розумінні статті 1 Закону, адже 19 жовтня 2016 року місце проживання позивача зареєстроване за адресою АДРЕСА_1.

Щодо вимоги позивача про нарахування пенсії, то суд хоче зазначити, що така не підлягає задоволенню з тих підстав, що ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду у Львівській області нарахування пенсії позивачу не припинялось, було зупинено лише виплату пенсії.

Верховний суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 51, 54 та тексті свого рішення у справі "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року (заява № 10441/06) право на отримання пенсії не може бути залежним від місця проживання заявника. Різниця в поводженні, є порушенням статі 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідач не обгрунтував неможливості використання для виплати пенсії позивачу електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі м.Києва, згідно якої йому вже виплачувалась пенсія до 01.03.2018 року.

Згідно ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відтак, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року та зобовязання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь час припинення виплати пенсії. У задоволенні позовних вимог в частині зобов"язання нарахування пенсії ОСОБА_1 - відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року.

Зобовязати ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. В.Стуса,13/47, РНОКПП НОМЕР_1) та виплатити заборгованість за весь час затримки виплати пенсії.

У задоволенні позовних вимог в частині зобов"язання нарахування пенсії ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. В.Стуса,13/47, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна