Справа № 0540/9205/18-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 жовтня 2018 р. Справа №0540/9205/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1

ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 керівника Лівобережного обєднаного Управління

Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної

шкоди-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 керівника Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці з 01.09.2018 року, зобовязання відновити, перерахувати та виплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати в розмірі 31398 грн. 84 коп. відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.08.2018 року, виданої Апеляційним судом Донецької області, стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року відкрите провадження у справі, справа призначена у підготовче судове засідання на 24.10.2018 року.

24.10.2018 року надана заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач доповнює позовні вимоги та просить суд зобовязати Управління Пенсійного фонду поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява №23436/03).

В свою чергу заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії" від 07.07.1989).

Тобто, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 керівника Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 01.09.2018 року, зобовязання відновити, перерахувати та виплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати в розмірі 31398 грн. 84 коп. відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.08.2018 року, виданої Апеляційним судом Донецької області, стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., зобовязання Управління Пенсійного фонду поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

В порушення зазначених норм Закону позивач пропустив встановлений Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду.

Як вбачається з адміністративного позову, в його резолютивній частині містяться вимоги до обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі, тоді як вказаний суб?єкт в якості відповідача не зазначений.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, орган до якого позивач заявляє свої вимоги - обєднане Управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі відсутній, проте, у зазначеному реєстрі наявна інформація про Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В порушення зазначеної норми позивачем заявлені позовні вимоги до особи, яка не має статусу відповідача у справі та не зазначені повне найменування (для юридичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відповідача.

Згідно п. 5. ч. 6 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення зазначеної норми чинного законодавства, позивачем жодним чином не обґрунтовані позовні вимоги щодо зобовязати Управління Пенсійного фонду поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В порушення зазначених норм чинного законодавства до матеріалів адміністративного позову не додані докази, а саме, докази порушення прав позивача відповідачем (рішення УПФУ про призупинення виплати пенсії, які позивач просить скасувати, відповідь на звернення щодо причин призупинення/невиплати пенсії тощо).

Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В порушення зазначених норм, позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розрахунку грошовій суми в яку позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення зазначеної норми Закону до позовної заяви не додане власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Оскільки позовна заява подана з порушенням вимог ст. 160, ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вона підлягає залишенню без руху для надання позивачу часу для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду:

- пояснень щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду, а також доказів на підтвердження поважності таких причин;

- позовної заяви із конкретизацією позовних вимог із зазначенням належного відповідача у справі та зазначенням його повного найменування (для юридичних осіб); поштового індексу; ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); відомих номерів засобів зв'язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти;

- позовної заяви із належним обґрунтуванням позовних вимог щодо зобовязати відповідача поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року;

- доказів порушення прав позивача відповідачем (рішення УПФУ про призупинення виплати пенсії, які позивач просить скасувати, відповідь на звернення щодо причин призупинення/невиплати пенсії тощо);

- доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розрахунку грошовій суми в яку позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить;

- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі викладеного, керуючись Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 керівника Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці з 01.09.2018 року, зобовязання відновити, перерахувати та виплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати в розмірі 31398 грн. 84 коп. відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.08.2018 року, виданої Апеляційним судом Донецької області, стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., зобовязання Управління Пенсійного фонду поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання суду:

- пояснень щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду, а також доказів на підтвердження поважності таких причин;

- позовної заяви із конкретизацією позовних вимог із зазначенням належного відповідача у справі та зазначенням його повного найменування (для юридичних осіб); поштового індексу; ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); відомих номерів засобів зв'язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти;

- позовної заяви із належним обґрунтуванням позовних вимог щодо зобовязати відповідача поновити, перерахувати та виплачувати довічне грошове утримання відповідно до довідки про заробітну плату з 01.01.2018 року;

- доказів порушення прав позивача відповідачем (рішення УПФУ про призупинення виплати пенсії, які позивач просить скасувати, відповідь на звернення щодо причин призупинення/невиплати пенсії тощо);

- доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розрахунку грошової суми в яку позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить;

- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позивач усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє відповідну ухвалу.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Давиденко Т.В.