Справа № 2а/2570/1486/2011
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2018 року

Київ

справа №2а/2570/1486/2011

адміністративне провадження №К/9901/12898/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Мацедонської В.Е., Грищенко Т.М., Лічевецького І.О. від 22.03.2016 у справі №2а/2570/1486/2011 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Чернігівської міської дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

В березні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування заборгованість в розмірі 20192,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач безпідставно відмовив у погашенні заборгованості щодо відшкодування здійснених ним у 2009 році витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності і пологах ОСОБА_3

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь позивача заборгованість у розмірі 20192,14 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції не вірно оцінив обставини у справі, оскільки відповідач, провівши позапланову ревізію правильності нарахування, перерахування та використання позивачем коштів Фонду за період з 01.01.2009 по 01.05.2009, в акті ревізії від 15.05.2009 зазначив, що питання про відшкодування спірних витрат, понесених позивачем буде розглянуто після закінчення перевірки та отримання письмових відповідей від Територіальної державної інспекції праці в Чернігівській області, правоохоронних органів та експертизи видачі листка непрацездатності. При цьому суд не врахував, що Територіальною державною інспекцією праці в Чернігівській області та УМВС зроблені висновки щодо відсутності порушень з боку позивача при нарахуванні та виплаті спірної допомоги. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що до компетенції відповідача не входить визначення обгрунтованості розміру заробітної плати, та що ФОП має право самостійно встановлювати оплату праці та не зобов'язаний обгрунтовувати її розмір.

Вважає неспроможними посилання суду апеляційної інстанції на те, що станом на 30.01.2009 року позивач був неплатоспроможним з огляду на дуже важкий фінансовий стан, оскільки незважаючи на майновий стан, останній здійснював своєчасну виплату заробітної плати та відраховував всі внески до Фонду, які ним приймалися. Також вказує, що суд апеляційної інстанції наголошуючи на тому, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, при цьому не зазначив, які саме документи обліку були відсутні та яким чином відповідні твердження стосуються предмету спору.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 02.02.2009 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) та найманим працівником ОСОБА_3 укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийнята на посаду головного бухгалтера з оплатою праці в розмірі 5000 грн. Вказаний договір 06.02.2009 зареєстровано в Чернігівському міському центрі зайнятості за № 6.

ОСОБА_3 відпрацювала 16 робочих днів з 02.02.2009 по 23.02.2009. З 24.02.2009 по 29.06.2009 остання увільнена від роботи у зв'язку із непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності серії АБК №709780, виданим Чернігівською жіночою консультацією №1.

Згідно протоколу № 1 від 24.02.2009 засідання комісії (уповноваженого) із соціального страхування ФОП ОСОБА_2, на підставі листка непрацездатності серії АБК №709780, ОСОБА_3 призначено допомогу по вагітності та пологах у розмірі 100% її заробітку.

Відповідно до платіжної відомості №1 за березень 2009 року, видаткового касового ордера від 04.03.2009 №1 та виходячи з фактичної заробітної плати 4000 грн. за відпрацьовані 16 робочих днів з 02.02.2009 по 23.02.2009, ФОП ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_3 допомогу по вагітності та пологах в сумі 20750 грн.

У звітах за 1 квартал 2009 року форми Ф-4 ФСС з ТВП позивач відобразив заборгованість за відповідачем на кінець звітного періоду у розмірі 20493,05 грн.

Листом від 24 квітня 2009 року №02-13/147 відповідач повідомив позивача про проведення позапланової ревізії правильності нарахування, перерахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У період з 08.05.2009 по 15.05.2009 на підставі доручення від 08.05.2009 №423 посадовою особою відповідача проведено позапланову ревізію правильності нарахування, перерахування та використання ФОП ОСОБА_2 коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 02.02.2009 по 01.05.2009.

За наслідками проведеної перевірки складено акт ревізії по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 15.05.2009, у висновках якого зазначено, що питання про відшкодування витрат, понесених позивачем при нарахуванні допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3, буде розглянуто після закінчення перевірки та отримання письмових відповідей від Територіальної державної інспекції праці в Чернігівській області, правоохоронних органів, а також експертизи видачі листка непрацездатності.

Відповідач листом від 06.10.2009 №02-13/1899 повідомив позивача про відмову у відшкодуванні витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3, оскільки така допомога нарахована позивачем безпідставно.

Згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2010 року у справі №2а-1423/10/2570 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконними дій щодо відмови у відшкодуванні витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності і пологах та стягнення суми відшкодування цих витрат, яка набрала законної сили, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 відмовлено, оскільки встановлено відсутність підстав для відшкодування витрат, визначених пунктом 6.9 Інструкції про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001 року №16, так як позивачем не було відображено у звіті Ф4-ФСС з ТВП заборгованості відповідача перед ним.

06 травня 2010 року позивач письмово повідомив відповідача про факт виявлення помилки у звітності в частині заборгованості за відповідачем коштів у розмірі 20750 грн., яка була виправлена. На що відповідач зазначив, що в даному повідомленні відсутній зміст помилки з посиланням на законодавчий акт, згідно з яким робляться виправлення.

Листами від 13.05.2010, від 26.10.2010, від 26.01.2011 позивач направляв до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виправлений звіт Ф4-ФСС з ТВП за 2010 рік. Позивач також просив відповідача повернути дебіторську заборгованість Фонду, яка станом на 01.01.2011 становить 20244,14 грн.

Листом від 02.02.2011 №02-13/201 відповідач повідомив позивача про відмову у відшкодуванні витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності та пологах в сумі 20750 грн. Крім того, зазначено, що сума заборгованості за Фондом буде визначена після врахування позивачем при складанні звіту форми Ф4-ФСС з ТВП за 1 квартал 2011 року судових рішень у справі №2а-1423/10/2570 та відображення в звіті в таб. ІІІ "Розрахунки по коштах загальнообов'язкового державного соціального страхування" та в таб. ІV "Розшифровка витрат за рахунок страхових коштів Фонду" (рядок 3 "По вагітності і пологах").

14 лютого 2011 року позивач надіслав на адресу відповідача лист, в якому зазначив, що помилка виявлена ним в період з 20.10.2009 по 06.05.2010 в поданій звітності до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а саме помилкове включення до рядка 13 звіту за 3-й місяць за мінусом 20750 грн та до розшифровки заборгованості в рядок 2 та 3.1 в розмірі 20750 грн за формою Ф4-ФСС з ТВП за дев'ять місяців 2009 року, що в подальшому призвело до помилки у звітах за 2009 рік та за І квартал 2010 року, виправлена відповідно до вимог законодавства. До відповідача направлено лист (письмове повідомлення) від 07.05.2010 про виявлену помилку та надіслані відкореговані звіти, також у всіх наступних звітних періодах до відповідача надсилались звіти та супроводжуючі до них листи, в яких відображалась дійсна заборгованість. А відмова у прийнятті звітів та проведення корегування є незаконними, оскільки заборгованість Фондом не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача стосовно неправомірного нарахування позивачем найманому працівнику ОСОБА_3 допомоги по вагітності та пологах спростовується встановленими фактичними обставинами справи, що мають значення для її вирішення.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відмова відповідача у відшкодуванні витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику позивача є правомірною, оскільки така допомога нарахована позивачем безпідставно.

Обгрунтовуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції покликався на те, що укладення позивачем трудового договору з ОСОБА_3, за умовами якого остання приймається на роботу головного бухгалтера з окладом 5000 грн, в той час як розмір місячного чистого доходу ФОП ОСОБА_2 становив 5267 грн та ним самостійно визначено неплатоспроможність з огляду на важкий фінансовий стан (відсутність реалізації продукції, фінансова криза в Україні), не є економічно обґрунтованим. Подана позивачем 11.02.2009 заява про взяття його на облік як страхувальника у Чернігівському обласному відділенні Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та обставини тимчасової непрацездатності найманого працівника (вагітність та пологи) свідчить про завищення позивачем заробітної плати ОСОБА_3 на короткий період роботи, що становить 16 робочих днів, з метою збільшення виплат допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. При цьому, жодними належними та допустимими доказами не доведено, що з 02.02.2009 (часу укладення нового трудового договору) суттєво змінилися обов'язки ОСОБА_3, обсяг роботи, робочий час та інші умови, за яких до 30.01.2009 вона отримувала оплату праці в розмірі 280 грн. Відсутні і докази ведення достовірного обліку виконаної роботи ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера.

Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 № 2240-III (далі - Закон № 2240-III).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2240-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 2240-III застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Статтею 9 Закону № 2240-III передбачено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2240-III кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, спрямовуються, зокрема, на виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на поховання.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону № 2240-III страховик має право: 1) здійснювати перевірку обгрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам; 2) одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій (у тому числі від державних податкових органів, банківських, інших фінансово-кредитних установ) та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності відомості щодо сплати страхових внесків та використання страхових коштів; 3) здійснювати перевірку правильності нарахування і повноти сплати страхових внесків та використання страхових коштів на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників; 4) одержувати необхідні пояснення (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час перевірок; 6) накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства; 7) порушувати відповідно до законодавства питання про притягнення посадових осіб до відповідальності за порушення законодавства у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, вимагати надання інформації про вжиті заходи.

Частиною 2 вказаної статті передбачені обов'язки страховика, зокрема, страховик зобов'язаний: забезпечувати фінансування матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону; здійснювати контроль за правильним нарахуванням, своєчасною сплатою страхувальником страхових внесків, а також обгрунтованістю проведених ним витрат страхових коштів; здійснювати контроль за достовірністю поданих страхувальниками та застрахованими особами відомостей, визначених статтями 27 і 51 цього Закону; вести облік і звітність щодо страхових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2240-III за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) (статті 35, 37 цього Закону); допомога по вагітності та пологах (статті 38, 39 цього Закону).

Згідно ч. 1 ст. 38 вказаного Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу (ст. 39 Закону № 2240-III).

Частиною 1 ст. 50 Закону № 2240-III передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страхових внесків (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Згідно ч. 3 вказаної статті рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, яке затверджується правлінням Фонду.

Згідно ст. 53 Закону № 2240-III при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до статті 21 цього Закону. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, пунктом 6 якого встановлено, що у разі коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менше ніж календарний місяць, середня заробітна плата (дохід) обчислюється за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку.

Згідно п. 10 вказаного Порядку, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Листом від 06 жовтня 2009 №02-13/1899 позивача повідомлено про відмову у відшкодуванні витрат, пов'язаних з виплатою допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3, оскільки така допомога нарахована позивачем безпідставно.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з наявної в матеріалах справи копії трудового договору між працівником та фізичною особою від 02 грудня 2002 року вбачається, що між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 мали місце трудові відносини та за умовами вказаного договору ОСОБА_3 виконувала роботу головного бухгалтера з оплатою праці в розмірі 280,00 грн, а 30 січня 2009 року трудовий договір розірваний сторонами та знятий з реєстрації.

02 лютого 2009 року між ФОП ОСОБА_2 та найманим працівником ОСОБА_3 укладений безстроковий трудовий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийнята на посаду головного бухгалтера з оплатою праці в розмірі 5000,00 грн.

ФОП ОСОБА_2 зареєстровано Чернігівським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і взято на облік, як страхувальника за заявою останнього від 11.02.2009.

Згідно з копією листа ФОП ОСОБА_2 від 04.03.2009 №19 станом на 30.01.2009 підприємство було неплатоспроможним з огляду на дуже важкий фінансовий стан (відсутність реалізації продукції, фінансова криза в Україні).

Згідно з копії поданої позивачем до ДПІ у м. Чернігові декларації про доходи, одержані з 01.01.2009 по 31.03.2009 розмір місячного чистого доходу ФОП ОСОБА_2 становив 5267,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, згідно з яким до обов'язків головного бухгалтера входить самостійно вести облік необоротних активів, запасів, засобів, розрахунків та інших активів, власного капіталу і зобов'язань, доходів і витрат згідно з прийнятою формою бухгалтерського обліку з дотриманням єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку і з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології обробки даних, проте матеріали справи не містять доказів ведення достовірного обліку виконаної роботи ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера.

Отже, укладення позивачем трудового договору з ОСОБА_3, за умовами якого остання приймається на роботу головного бухгалтера з окладом 5000,00 грн., в той час як розмір місячного чистого доходу позивача становив 5267,00 грн. та ним самостійно визначено неплатоспроможність з огляду на важкий фінансовий стан (відсутність реалізації продукції, фінансова криза в Україні), не є економічно обґрунтованим. А подана позивачем 11.02.2009 заява про взяття його на облік як страхувальника у Чернігівському обласному відділенні Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та обставини тимчасової непрацездатності найманого працівника (вагітність та пологи) свідчать про завищення позивачем заробітної плати ОСОБА_3 на короткий період роботи, що становить 16 робочих днів, з метою збільшення виплат допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3, яка згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» підлягає відшкодуванню відповідачем. При цьому, жодними належними та допустимими доказами не доведено, що з 02.02.2009 (часу укладення нового трудового договору) суттєво змінилися обов'язки ОСОБА_3, обсяг роботи, робочий час та інші умови, за яких до 30.01.2009 вона отримувала оплату праці в розмірі 280,00 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відмова відповідача відшкодувати витрати, пов'язані з виплатою допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3 у зв'язку з безпідставним нарахуванням такої допомоги позивачем.

Що стосується посилання відповідача на те, що виправлення позивачем помилок у звітах форми Ф4 - ФСС з ТВП суперечить нормам п. п. 3, 4 «Порядку виправлення помилок минулих звітних періодів у звітності страхувальників по коштах загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, замовленими народженням та похованням», затвердженому постановою правління Фонду від 25.12.2003 №123, то суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо безпідставності такого посилання, оскільки позивач виправив помилки при подачі звітів за 9 місяців 2009 року та за 1 квартал 2010 року вже після проведеної ревізії, що проводилась у період з 08.05.2009 по 15.05.2009.

Однак, наведене не спростовує висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірної відмови відповідача у відшкодуванні витрат позивачу на виплату допомоги по вагітності та пологах найманому працівнику ОСОБА_3 у розмірі 20750,00 грн., з огляду на відсутність доказів ведення достовірного обліку виконаної роботи ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера ФОП ОСОБА_2 та обґрунтованості нарахування заробітної плати.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду