Справа № 0940/1516/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2018 р. справа № 0940/1516/18
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю з фізичних осіб та податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 20 429,40 гривень, -
Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі по тексту також позивач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) 23.08.2018 звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту також відповідач, ФОП ОСОБА_1І.) про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю з фізичних осіб та податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 20 429,40 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пункту 179.7 статті 179, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі самостійно визначені податкові зобовязання із орендної плати за землю за 2017 рік в розмірі 8 806,88 гривень (з урахуванням часткової сплати) та січень-червень 2018 року в розмірі 4 542,36 гривень, а також з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в розмірі 4 446,47 гривень та за 2017 рік в розмірі 349,20 гривень. Крім того, у відповідача згідно даних облікової картки платника податків за несвоєчасну сплату узгоджених зобовязань числиться заборгованість по несплаченій пені з орендної плати за землю в сумі 2 157,00 гривень та з податку на доходи фізичних осіб в сумі 127,49 гривень. Вказані грошові зобовязання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобовязанням) відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становив 20 429,40 гривень, і несплачений відповідачем до бюджету.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 27.08.2018, на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також КАС України), відкрито провадження адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Водночас, суд, виходячи із доводів відповідача і принципу офіційного зясування усіх обставин у справі, даною ухвалою зобовязано ГУ ДФС в Івано-Франківській області надати суду відповідні письмові докази і пояснення на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо наявності у відповідача несплаченого узгодженого податкового зобовязання, в тому числі з дотриманням строків стягнення в судовому порядку такої заборгованості (а.с. 1-2).
ГУ ДФС в Івано-Франківській області, 08.10.2018, подало суду, через канцелярію, заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_1І податковий борг лише з орендної плати за землю в розмірі 15 506,24 гривень (а.с. 50-51).
Згідно вимог пункту 1 статті 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за пять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
В силу вимог пункту 1 статті 47 КАС України у суду відсутні перешкоди для прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог.
З урахуванням поданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області заяви про зменшення позовних вимог, суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи є виключно юридичні підстави для стягнення самостійно визначених відповідачем та нарахованих контролюючим органом грошових зобовязань з орендної плати за землю в загальному розмірі 15 506,24 гривень.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.08.2018 надіслана відповідачу за адресою, яка зазначена в адміністративному позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1, 77300. Однак, 06.09.2018 поштове відправлення із даною ухвалою повернулося на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 32-35).

Частиною 10 статті 171 КАС України визначено, що ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу.

За змістом частини 11 статті 126 коментованого Кодексу, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 124 КАС України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються, зокрема, фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Частиною 1 статті 174 КАС України визначено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

За змістом вимог пункту 4 частини 1 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення, серед іншого, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.

З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі 27.08.2018 вважається врученою позивачу належним чином з 06.09.2018.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 27.08.2018.

В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення і виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, на підставі положення частин 2, 8 статті 262 КАС України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_1 22.03.2002 зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік Калуською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Івано-Франківській області як платник податків і зборів, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.08.2018 (а.с. 26-27).

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Плата за землю (земельний податок та/або орендна плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) згідно підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10, підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 Податкового кодексу України відноситься до місцевих податків.

Досліджуючи обставини щодо наявності у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за землю, яка виникла у результаті самостійно задекларованої до сплати суми податкового зобовязання згідно декларацій, суд зазначає наступне.

Виходячи із положень підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269, пункту 288.2 статті 288 Податкового кодексу України відповідач є платником орендної плати за землю.

Положеннями пункту 287.3 статті 287 та пункту 288.1 статі 288 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Із матеріалів справи судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сформовано і подано позивачу податкові декларації з орендної плати за землю за 2017 рік від 13.02.2017 та за 2018 рік від 14.02.2018, в яких відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобовязань за весь 2017 рік на загальну річну суму 9 084,68 гривень та 2018 рік на загальну річну суму 9 084,68 гривень (а.с. 12-13, 14-15). Самостійно визначені зобовязання за 2017 рік в розмірі 8 806,88 гривень (з урахуванням часткової сплати за 2017 рік) і за січень-червень 2018 року в розмірі 4 542,36 гривень відповідач не сплатив, а тому на момент розгляду справи самостійно задекларований податковий борг з орендної плати за землю в загальному розмірі за вказаний період становить 13 349,24 гривень.

Згідно положень пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

З огляду на вказане самостійно визначене відповідачем зобовязання із орендної плати за землю в загальній сумі 13 349,24 гривень, які несплачені нею у строк встановлений пунктом 287.3 статті 287 Кодексом, являється узгодженою заборгованістю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Відповідно до підпункту 129.1.2. пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного контролюючим органом у випадках, не повязаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань (підпункт 129.3.1. пункт 129.3 статті 129 ПК України).

Пунктом 129.4 статті 129 вказаного Кодексу передбачено, що на суми грошового зобовязання, визначеного підпунктами 129.1.1. та 129.1.2. пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобовязання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Наявний у матеріалах справи витяг із облікової картки платника податків відповідача з орендної плати з фізичних осіб за період з 31.12.2017 по 31.07.2018 свідчить про те, що за відповідачем рахується пеня в сумі 2 157,00 гривень, яка числиться і нарахована по особовому рахунку за несвоєчасну сплату податкових зобовязань відповідного періоду (а.с. 21-23).

Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи 30.12.2014 Калуською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Івано-Франківській області направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу форми "Ф" за №3479-25 від 26.12.2014, за адресою: вул. Стуса 4А/57, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, проте вказана вимога із поштовим відправленням 572 повернулася на адресу податкового органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 25, зворотній бік а.с. 25).

У відповідності до абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином податкова вимога форми "Ф" за №3479-25 від 26.12.2014 вручена відповідачу 02.02.2015 (а.с. 25).

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання протягом установленого строку.

Податковий борг відповідача підтверджується податковими деклараціями з орендної плати за землю за 2017 рік від 13.02.2017 та за 2018 рік від 14.02.2018, податковою вимогою форми "Ф" за №3479-25 від 26.12.2014, довідкою про борг за платежами від 08.08.2018, витягами із облікової картки платника податків з орендної плати з фізичних осіб, які містяться в матеріалах справи (а.с. 11, 12-13, 14-15, 21-23, 25, 38).

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно розраховане відповідачем грошове зобовязання з орендної плати за землю та нарахована контролюючим органом пеня за несвоєчасну сплату податкових зобовязань з орендної плати за землю в загальній сумі 15 506,24 гривень, являється податковим боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобовязання у терміни визначені ПК України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 15 506,24 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.

На переконання суду відповідач зобов'язана погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є визначальним для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15 506,24 гривень, є обґрунтованими, та підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід місцевого бюджету податковий борг з орендної плати за землю в сумі 15 506,24 гривень (пятнадцять тисяч пятсот шість гривень двадцять чотири копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), АДРЕСА_1, 77300.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2