Справа № 1440/1751/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 р. № 1440/1751/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. Шмідта, 18, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56600

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 0-1425,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позвича) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 0-1425 про нарахування податкового зобов'язання позивачу в розмірі 32072,00грн. податку на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 26.07.2018р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обгрунтування позовних вимог заначив, що позивач як суб'єкт господарювання, займається виробництвом олії та тваринних жирів (згідно КВЕД 10.41), що передбачено дозволеними видами виробничої діяльності відповідно до Витягу з Реєстру платників єдиного податку. А порушення вимог статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), як вказує відповідач в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, є невірним твердженням, оскільки відповідачем невірно визначено об'єкт оподаткування, тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач проти позовних вимог запереє з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та вважає, що об'єтом оподаткування позивача є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Тому позивачу нараховано податок за 2017р. на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки відповідно до вимог пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, що є правомірним.

Відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований є фізичною особою-підприємцем, який згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як господарюючий суб'єкт займається виробництвом олії, що передбачено дозволеними йому видами виробничої діяльності (а. с. 11-12).

Позивач має у власності комплекс будівель і споруд маслоцеху, які розташовані за адресою: вул. Сонячна, 1, м. Нова Одеса Миколаївської області. Промисловий комплекс складається із цеху по виробництву масла, двох складів для насіння, зерносушарки, навісу та вагової, що підтверджується свідоцтвом про право власності та технічним паспортом зазначеного об'єкта (арк. спр. 9-10).

Головним управлінням ДФС у Миколаївській області 27.04.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1425, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 32072,00 грн. (а.с.7).

Не погоджуючись з предявленою, відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, сумою грошового зобовязання, позивач звернувся до суду з відповідною позовню заявою.

Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Відповідно до підпункту є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Аналізуючи норму пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можна встановити, що не є обєктом оподаткування будь-які будівлі промисловості. Сполучник зокрема вказує на те, що перелік таких підприємств не є вичерпним.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості.

Таким чином, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 - Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 - Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 - Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 - Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 - Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 - Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Належність комплексу будівель і споруд маслоцеху, власником якого є підприємець ОСОБА_1, до підкласу будівель підприємств харчової промисловості підтверджується декларацією про готовність об'єкта, зареєстрованою в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області (а.с. 14).

Неможна погодитись з позицією позивача про те, що норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України розповсюджується лише на підприємства та не розповсюджується на фізичних осіб-підприємців.

По-перше, ст. 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

По-друге, це б суперечило принципу рівності усіх платників податків та недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, передбаченого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу має у власності комплекс будівель і споруд масло цеху (цех по виробництву масла, два склади для насіння, зерносушарка, навіс та вагова), що належить до будівель промисловості.

Крім того, не має значення факт реєстрації цього майна на позивача як на фізичну особу-підприємця, оскільки законодавством України не передбачена реєстрація права власності на фізичну особу-підприємця.

Також, що стосується визначення підприємств промисловими, в розумінні підпункту 266.2.2 пункту 266.2. ст. 266 ПКУ, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Промисловими вважаються підприємства, які відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 (затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530) відносяться до секцій:

В «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів»;

С «Переробна промисловість», зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо;

О «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря»,

Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами»;

F «Будівництво».

Разом з тим, в Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, об'єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. До групи «Будівлі промислові та склади» належать будівлі промислові - будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо).

Таким чином, з метою застосування норм пп. 266.2.2 ПКУ при визначенні об'єктів оподаткування відповідач обов'язково повинен був враховувати положення Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити повністю.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (вул. Шмідта, 18, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56600, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 року № 0-1425 про нарахування податкового зобов'язання ОСОБА_1 (вул. Шмідта, 18, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56600, РНОКПП НОМЕР_1) в розмірі 32072,00грн. податку на нерухоме майно.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Шмідта, 18, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56600, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.), сплачений платіжним дорученням № 44 від 24.07.2018р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов