Справа № 826/9428/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 жовтня 2018 року № 826/9428/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Пенсійного фонду України стягнення 7501,53 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд стягнути з Пенсійного фонду України на його користь грошові кошти в сумі 7501,53 грн (7412,58 грн - сам збір та 88,95 грн - комісія банку за сплату збору), що були ним сплачені безпідставно (надлишково) 16.05.2018 у вигляді збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та банківської комісії за сплату відповідного збору, як особою, що придбала житло вперше та що звільняється від сплати такого збору в порядку статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 ним були понесені вимушені витрати зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки нотаріус відмовився посвідчувати договір купівлі-продажу квартири без сплати збору. Враховуючи, що за законом позивач звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, вважає, що кошти, сплачені ним при посвідченні договору купівлі-продажу квартири, сплачені безпідставно. Зазначив, що органи Пенсійного фонду України відмовили позивачеві у наданні запитуваної інформації з посиланням на відсутність у державі відповідного офіційного джерела інформації, проте право громадянина, закріплене законом, не має залежати від існування джерела інформації і не особа має доводити, що вона придбаває житло вперше, а орган державної влади, на рахунки якого мали поступати відповідні платежі, має надати інформацію стосовно того, чи відбувались ці платежі, чи ні та чи звільняється відповідна особа від сплати відповідного збору, чи не звільняється. Таким чином, на даний час склалась ситуація, що особа, яка придбала житло вперше, та сама є пенсіонером у зв'язку з інвалідністю й отримує пенсію з пенсійного фонду була вимушена сплатити обов'язковий збір для того, щоб нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, проте ці кошти мають бути стягнені на користь позивача як сплачені безпідставно (надлишково).

Ухвалою суду від 16.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 826/9428/18.

10.08.2018 представник відповідача Новицька А.О. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, не здійснює облік надходжень від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та не веде облік таких платників, тому позовна вимога виходить за межі повноважень відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В., реєстраційний номер 950, придбав у власність квартиру АДРЕСА_2, вартістю 741258.00 грн.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 7412,58 грн (1% її вартості), що підтверджується копією квитанції від 16.05.2017 № 41, наявною у матеріалах справи.

13.04.2018 представником позивача було скеровано до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України адвокатські запити ідентичного змісту, у яких останній просив:

- повідомити у встановлений законом строк, чи придбавав будь-коли пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) у власність житло;

- повідомити у встановлений законом строк, чи сплачував будь-коли пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у зв'язку з придбанням ним у власність житла;

- повідомити, чи звільняється пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у зв'язку з придбанням ним у власність житла (квартири) вперше.

Листом від 18.042018 № 20798/09 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві роз'яснило представнику позивача, що отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливе на підставі особистого звернення громадянина або юридичної особи до розпорядника інформації згідно визначеного законодавством порядку. Також повідомлено, що для підтвердження інформації щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу майна необхідно вказати рахунки відповідного управління Державної казначейської служби України в м. Києві та дату здійснення проплати. Також повідомлено, що на даний час не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбане особою вперше.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 18.04.2018 № 14985/05 повідомило представника позивача про те, що наразі не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше.

Листом від 19.04.2018 № 13935/03-13 Пенсійний фонд України повідомив представника позивача, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями визначати осіб, які придбавають нерухоме майно вперше та роз'яснив, що для отримання інформації щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій останній може звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути сплачену ним суму з Пенсійного фонду України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац 2 пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР).

Пунктом 8 статті 2 вказаного Закону встановлено, що об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 15-3 цього Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як стверджує позивач у позовній заяві - ним придбано житло вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 16.05.2018 інша нерухомість ним не придбавалась.

Разом з тим, станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Аналізуючи викладене вище, суд погоджується з доводами позивача про те, що саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок довести придбання особою житла не вперше.

Разом з тим, процедура повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787)

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 розділу І Порядку Порядок № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Згідно абзацу 2 зазначеного пункту Порядку № 787 подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 10 розділу І Порядку № 787, зокрема, заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Згідно з пунктом 12 розділу І Порядку № 787 органи Казначейства здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 - 8 цього розділу, в такому порядку:

1) за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями орган Казначейства протягом п'яти робочих днів з дня отримання подання (заяви та подання) перераховує кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

2) у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення відповідний орган Казначейства не пізніше ніж через п'ять робочих днів з дня отримання подання (заяви та подання) надсилає звернення для підкріплення коштами цих рахунків: за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства України; за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів; за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного територіального органу цього фонду.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством встановлено чітку процедуру повернення помилково зарахованого до бюджету збору, яка передбачає звернення органу, що контролює справляння надходжень бюджету, до органу казначейської служби з відповідним поданням.

Суд звертає увагу на ту обставину, що реалізація права фізичної особи, яка вперше придбала житло, щодо повернення помилково сплаченого збору можлива лише за умови активних дій зі сторони такої особи та у порядку, визначеному законом.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про повернення йому помилково сплаченої суми збору при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2018.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що адвокатські запити були спрямовані на роз'яснення процедури повернення помилково сплаченого збору та не містили вимоги повернути такий збір.

Таким чином, право позивача, у даному випадку, не може бути реалізовано у зв'язку з діями його представника не у спосіб, визначений законодавством, без дотримання встановлених формальностей, які чітко регламентовані нормативами за своїм змістом та є обов'язковими для виконання.

А відтак, враховуючи недотримання позивачем вимог законодавства щодо способу реалізації права повернути помилково сплачений збір, суд не може розцінити лист відповідача як відмову у зверненні до органу Казначейської служби з поданням про повернення сплаченої суми збору.

Суд вважає необхідним роз'яснити позивачеві, що останньому, у даному випадку необхідно звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при розгляді заяви позивача.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та спростовані доводами відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (03164, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко