Справа № 591/4256/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/4256/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2018, суддя Кривцова Г.В., м. Суми по справі № 591/4256/18

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Дюговської Інни Олегівни

про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАА №485712 від 16 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАА № №485712 від 16 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та не надав належних та допустимих доказів правопорушення. Порушення Правил дорожнього руху заперечила. Крім того, заявила, що відповідач порушив її право на захист та не забезпечив участі її захисника.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а саме: Наказу МВС України № 1376 від 06.11.2015 р. "Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", ст.ст. 251, 268 КУпАП, ст.ст. 77, 78 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення, норм матеріального права просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Дюговської Інни Олегівни від 16 липня 2018 року серії ЕАА №485712 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: за те, що 16.07.2018 року о 12-00 годині керуючи автомобілем ВАЗ 2108 номерний знак № НОМЕР_1 в м. Суми по пр-ту Лушпи водій ОСОБА_1 проїхав перехрестя на червоний забороняючий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 е ПДР України (а.с.11).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся на місці зупинки транспортного засобу (вчинення правопорушення), у відповідності до ст. 279, 280, 285 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. «е» п.8.7.3 ПДР України на червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. При чому, положеннями п. «г» цього ж пункту також передбачена заборона руху на жовтий сигнал та про наступну зміну сигналів.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП (……проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ……», - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Цією нормою наведений перелік видів доказів, що можуть бути використанні при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, одним з яких є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З огляду на правовий зміст наведених норм, не виключена правова можливість використання інформації відеозапису в якості доказу здійсненого як із встановленому патрульному автомобілі приладів та технічних засобів відеозапису, так із закріпленого на форменому одязі відеокамери при використанні при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також розгляду справи про адміністративне правопорушення. Такий відеозапис, слід вважати доказом, він відповідає вимогам ст.251 КУпАП та відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП зафіксований у постанові про накладання адмінстягнення як такий, що містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідачем надано відеозапис факту вчинення позивачем зазначеного вище порушення вимог Правил, зупинення порушника, в ході перегляду якого встановлено, що ОСОБА_1 дійсно в зазначений в оскаржуваній постанові час та місці, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108 д. н. з. НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений сигнал світлофора.

Колегія суддів звертає увагу, що на відповідному файлі відеозапису зафіксованого порушення здійсненого з патрульного автомобілю 16.07.2018 року в часовому режимі « 12:02:53-12:04:14сек.» транспортний засіб позивача під час включення з його сторони жовтого сигналу світлофору доїжджає на швидкості до світлофору, а у проміжок часу « 12:02:57-12:02:59 сек.» здійснює виїзд (перетин) за межі світлофору та проїзд ділянки який він регулює, на красний сигнал.

Доказів, які б підтверджували доводи позивача стосовно проїзду перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяю рух, та спростовували б доводи відповідача, відповідно до ч.1 ст.77 КАС України ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції за правилами подання доказів встановленими ст..79 КАС України, позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вказане, колегія суддів, з урахуванням положень статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що він не здійснював рух та проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, а його провина в цьому не доведена.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений цілком обґрунтований висновок щодо наявним у справі доказам якими доведено здійснення позивачем проїзду на заборонний сигнал світлофору, що є порушення п. 8.7.3 ПДР України, та як наслідок правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, положення якої не розмежовує колір світлофору на який здійснюється проїзд. Склад правопорушення полягає у здійснені особою проїзду на заборонний сигнал світлофора, яким відповідно до п.8.7.3 ПДР України, може бути як «жовтий», так і «червоний» сигнал.

Порушення правил проїзду на заборонений сигнал світлофору (жовтий, червоний), створює загрозу для здоров'я та життя не тільки такої особи, а й інших осіб, учасників руху, які призводять до трагічних наслідків. Відповідач при прийнятті постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими та відео доказами. Відповідачем доведено правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови. Позивачем, в свою чергу, не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи, крім посилань на норми КУпАП. Поставити під сумнів об'єктивність відповідача - суб'єкта владних повноважень, у суду підстав немає.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідних статей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.092018 року по справі № 591/4256/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2018 по справі № 591/4256/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 25.10.2018.