Справа № 814/1486/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1486/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О. О.,

- Єщенка О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке було прийнято 24 липня 2018 року у складі суду: суддя Гордієнко Т. О. по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення недорахованої державної та додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій щодо відмови у нарахуванні та виплати державної та додаткової пенсії відповідно до ст. 49, 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року з 01.12.2011 року по теперішній час протиправними, зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року, встановивши її у вигляді державної пенсії у розмірі 8 визначених відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальних пенсій та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальної пенсії з 01.12.2011 року по теперішній час, стягнення недорахованої державної та додаткової пенсії за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року з 01.12.2011 року по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно виплачує позивачу пенсію у розмірі, що є меншим, ніж встановлено законодавством, та рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2008 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість вказаного судового рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить: скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в повному обсязі, та апеляційний розгляд справи провести без його участі.

12.09.2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач по справі зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги, вважає рішення законним і обґрунтованим та таким, що ухвалене за умови правильного застосування норм матеріального і процесуального права, та просить: залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі № 814/1486/18 - без змін.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до І категорії, визнаний інвалідом 2 групи, перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачу була призначена державна пенсія та додаткова пенсія.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року (залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 року) зобов'язано УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2, встановивши її у вигляді: державної пенсії у розмірі 8 визначених відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальних пенсій; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальної пенсії.

На виконання вказаного судового рішення пенсію позивача перераховано і виплачено з 09.09.2010 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2012 року роз'яснено, що відповідно до постанови вказані виплати слід здійснювати до змін законодавства в частині визначення порядку соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З грудня 2011 року пенсійна виплата ОСОБА_2 була перерахована та виплачується в новому розмірі, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року.

Станом на 01.01.2012 року пенсія ОСОБА_2 була розрахована у мінімальному розмірі, передбаченому постановою Кабінету міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Приймаючи рішення по даній справі, суд першої інстанції, за наслідками розгляду вказаного спору дійшов висновку про правомірність дій відповідача при перерахунку пенсії відповідно до чинної постанови Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_2 звернувся в 2008 році до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання перерахувати та виплатити йому державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю (а.с. 4)

За результатами розгляду вказаного позову, Центральним районним судом м. Миколаєва прийнято постанову від 29.10.2008 року, якою УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2, встановивши її у вигляді: державної пенсії у розмірі 8 визначених відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальних пенсій; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальної пенсії. (а.с. 9-10)

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 року залишено без змін постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року. (а.с. 11-12)

Водночас, як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 26) та відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 61), у зв'язку із тим, що в Постанові від 24.10.2008 року не було зазначено кінцевої дати здійснення перерахунку та виплати пенсії, у визначеному Постановою розмірі, управління звернулось до суду із заявою про роз'яснення цього судового рішення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2012 року роз'яснено, що відповідно до постанови від 24.10.2008 року вказані виплати слід здійснювати до змін законодавства в частині визначення порядку соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. (а.с. 28)

Так відповідач, у своєму відзиві на апеляційну скаргу посилається на правомірність здійснення перерахування та виплату пенсії ОСОБА_2 в новому розмірі, з урахуванням змін законодавства в частині визначення порядку соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року, та постанови Кабінету міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проаналізувавши доводи сторін по даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із змісту статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 9 липня 2007 року згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 50 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 4 червня 2011 року № 3491-VI, який набрав чинності 19 червня 2011 року, зокрема пунктом 7 частиною 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статті 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 3 серпня 2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Крім того, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції, чинній до 3 серпня 2014 року) не передбачалось обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, з 1 січня 2014 по 2 серпня 2014 року включно під час визначення розміру пенсії ОСОБА_2 застосуванню підлягали положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

У відповідності до пункту 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, виплачуючи позивачу з 1 листопада 2011 по 31 грудня 2013 року та з 3 серпня 2014 року пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач діяв правомірно.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2018 року по справі № 344/14522/17.

Окрім того, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 20.06.2018 року.

Відповідно до змісту статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на час звернення до суду, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Лист управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 24.01.2012 року № 18-А (а.с. 13-14) свідчить про те, що про порушення свого права ОСОБА_2 було відомо з 2012 року.

Крім того, спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізнався після отримання неповних сум виплат, які виплачувались згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у менших розмірах ніж визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом про визнання дій щодо відмови у нарахуванні та виплати державної та додаткової пенсії відповідно до ст. 49, 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року з 01.12.2011 року по теперішній час протиправними, зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року, встановивши її у вигляді державної пенсії у розмірі 8 визначених відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальних пенсій та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальної пенсії з 01.12.2011 року по теперішній час, стягнення недорахованої державної та додаткової пенсії за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 року з 01.12.2011 року по теперішній час позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення до суду), а тому позовні вимоги за період з 01.12.2011 року по 20.12.2017 року підлягають залишенню без розгляду.

Дана позиція суду також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 року по справі № 344/14522/17 з приводу вирішення спору щодо аналогічних правовідносин.

Відтак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, які викладені в рішенні суду від 24 липня 2018 року по даній справі, вірними, проте зазначає, що судом не було належним чином вирішено питання щодо пропуску строку звернення до суду ОСОБА_2

Так, відповідно до змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до змісту абзц. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Так, згідно п. 8 ст. 240 КАС України вбачається, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 123 КАС України позов підлягає залишенню без розгляду: якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними; якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.12.2011 р. по 20.12.2017 р., та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги за період з 01.12.2011 р. по 20.12.2017 р. залишити без розгляду, в іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Так, керуючись ст.ст. 240, 241, 242, 243, 250, 310, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке було прийнято 24 липня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення недорахованої державної та додаткової пенсії, в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.12.2011 року по 20.12.2017 року - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.12.2011 року по 20.12.2017 року - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення недорахованої державної та додаткової пенсії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Повний текст постанови складено 25.10.2018 року.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко