Справа № 825/2103/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2103/18 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року даний адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції № 370 о/с від 19 квітня 2018 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_3, поліцейського роти № 4 батальйону УПП ДПП відповідно до п.4 ч.1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Поновлено ОСОБА_3 на посаді поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції з 20 квітня 2018 року.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 квітня 2018 року по 13 липня 2018 року в сумі 23402 (двадцять три тисячі чотириста дві) грн. 20 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з неявкою до суду позивача, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 16 грудня 2000 року був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ, а з 06 жовтня 2017 року був прийнятий на службу до Національної поліції на посаду поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП (а.с. 9-10).

06 лютого 2018 року наказом Національної поліції України № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області скорочено 386 посад, введено 356 посад, серед них у батальйоні введено 281 посаду (а.с. 34-37).

19 лютого 2018 року було проведено оперативну нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на якій був присутній особовий склад УПП в Чернігівській області, до порядку денного якої було включено питання про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06 лютого 2018 року № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» в частині персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, про що складено протокол № 3802/41/22/01-2018 (а.с. 38-40).

27 лютого 2018 року проведено нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на яку був, серед інших, запрошений ОСОБА_3, та на якій позивачу було запропоновано ознайомитись з Переліком вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам Управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області, про що складено протокол № 4131/41/22-2018 (а.с. 42-45).

Позивач від ознайомлення із запропонованими посадами та написання рапорту відмовився, що відображено у вищезазначеному протоколі та в акті про відмову в ознайомленні під підпис від 27 лютого 2018 року (зв. бік а.с. 43).

При цьому позивача було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції без зазначення дати такого попередження (а.с. 41).

Наказом від 19 квітня 2018 року № 370 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_3 (0097781), поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, відповідно до п.4 ч.1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції (а.с. 32).

Не погоджуючись з таким звільненням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок звільнення: а саме персонально письмово позивача не попереджено про скорочення чисельності та наступне звільнення, одночасно з попередженням не запропоновано усі вакантні посади, впродовж двохмісячного терміну не повідомлялось про вакансії, які виникали, а також не враховане переважне право позивача на залишення на службі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з такого.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.4 статті 15 Закону штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з приписами статті 58 цього Закону України призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

У відповідності до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Частинами 1-3 статті 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 ч.1 статті 77 цього Закону.

Отже, у випадку скорочення посад, внаслідок здійснення реорганізації на підставі відповідного наказу, поліцейського персонально письмово попереджують про його можливе наступне звільнення за 2 місяці та такого звільнення, однак він може бути призначений за його згодою на іншу посаду і у випадку не призначення на іншу посаду поліцейського, посада якого скорочена, після закінчення двомісячного строку з дня відповідного попередження, його має бути звільнено зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»

Дійсно, ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як свідчать матеріали справи, 19 лютого 2018 року особовому складу Управління було повідомлено про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06 лютого 2018 року № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України» шляхом персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, що підтверджується Протоколом оперативної наради Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19 лютого 2018 року № 3802/41 /22/01 -2018.

Так, саме 19 лютого 2018 року позивача ОСОБА_3 було особисто під підпис попереджено про реорганізацію та скорочення всіх посад в Управлінні та про можливе наступне вивільнення (копія попередження міститься в матеріалах справи).

На думку колегії суддів суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги власноручно написане попередження позивача та зазначив, що у зв'язку з тим, що дане попередження не містить дату його складання, тому суд не може встановити, з якої дати почався перебіг двомісячного строку.

З даного приводу необхідно зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми попередження, а тому посилання суду першої інстанції, що воно не відповідає вимогам закону, оскільки суд не може встановити, з якого часу все ж таки почався відлік двомісячного строку, є необґрунтованим та безпідставним.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи не повно з'ясував обставини справи стосовно того, коли мало місце попередження особового складу управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та не надав належної правової оцінки доказам у справі, а саме протоколу оперативної наради Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19 лютого 2018 року № 3802/41/22/01-2018. Даним протоколом підтверджується той факт, що саме 19 лютого 2018 року весь особовий склад Управління, окрім 3 працівників (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), був присутній на нараді, де було повідомлено про наказ НП №109 від 06 лютого 2018 року та надано бланки попереджень для заповнення власноручно кожним працівником під підпис. При цьому, явку особового складу на нараді перевіряли, як безпосередній командир роти, так і працівники кадрового забезпечення, які особисто звітували перед начальником Управління ОСОБА_8 про явку всього особового складу на нараді саме 19 лютого 2018 року.

Суд першої інстанції також безпідставно не взяв до уваги показання допитаних свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які під присягою підтвердили той факт, що ОСОБА_3 був присутній на нараді 19 лютого 2018 року під час оголошення наказу про організаційно-штатні зміни та особистого персонального попередження під підпис кожного працівника і 27 лютого 2018 року під час пропонування переліку вакантних посад по Департаменту поліцейським, які підпадали під скорочення, зокрема, і позивачу ОСОБА_3

Суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що не приймає до уваги показання свідків, посилаючись на статтю 74 КАС України та вважаючи показання свідків в даному випадку не допустимими.

Так, згідно статті 74 КАСУ суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, жодним нормативним актом не встановлено, яким саме засобом доказування повинна підтверджуватися така обставина, як дата ознайомлення працівника про можливе вивільнення, зазначення певних обставин, які відомі особі, також відсутні забороняючі норми стосовно підтвердження зазначеною факту, зокрема, показаннями свідків.

Взагалі, закон встановлює лише вимогу для роботодавця здійснити таке повідомлення за два місяці до можливого звільнення, не деталізуючи, яким чином воно повинно відбутися. В даному випадку воно відбулося шляхом проведення оперативної наради із фіксацією дати та персонального попередження під підпис кожного працівника.

Окремо слід зазначити, що сам позивач не заперечує такого факту, як ознайомлення його з наступним можливим вивільненням саме 19 лютого 2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недопустимість такого засобу доказування як показання свідків.

Для вирішення справи по суті також має значення той факт, що позивач, будучи присутнім на нараді 27 лютого 2018 року, від ознайомлення із запропонованими посадами та написанням рапорту на будь-яку із запропонованих посад відмовився, про що присутніми таку відмову було задокументовано та складено відповідний акт, що міститься в матеріалах справи.

На думку суду небажання позивача знайомитися з переліком вакантних посад, відмова від підписів та написання рапорту на рівнозначну посаду не є підставою для твердження, що відповідачем порушено процедуру вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, а навпаки, підтверджує той факт, що позивач свідомо ухилився від дотримання вимог законодавства і шляхом не зазначення особисто дати в попередженні, і відмовою від ознайомлення, і згодою із рівнозначною посадою серед переліку запропонованих посад по Департаменту.

Враховуючи, той факт, що для збирання некомплекту посад по всім територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції, як юридичної особи, необхідний був певний час, тому, відповідно, і пропонування переліку вакантних посад було здійснено 27 лютого 2018 року, що не є порушенням законодавства.

Натомість, в заяві про допуск до участі в конкурсі на службу в поліції для зайняття вакантної посади інспектор патрульної поліції позивач ОСОБА_3 14 червня 2017 року в графі про готовність до довгострокового несення служби в будь-якому місті або регіоні України поставив «так», що підтвердив особистим підписом. Копія заяви міститься в матеріалах справи. Отже, позивач висловив свою готовність служити в лавах поліції в будь-якій точці України. Однак, коли дійшло до вибору посад за межами Чернігівської області, ОСОБА_3 висловив незгоду із раніше даним зобов'язанням та відмовився письмово ознайомитися із запропонованим списком, хоча перелік вакантних посад був оголошений на нараді 27 лютого 2018 року.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем в порядку реалізації наказу Національної поліції № 109 від 06 лютого 2018 року було запропоновано наявні вакантні посади, які маються в юридичної особи, і як наслідок, позивачу був наданий перелік вакантних посад по територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції (Полтавської, Чернігівської, Сумської, Черкаської областей та міста Києва), з урахуванням того, що позивач відмовився 27 лютого 2018 року від написання рапорту на будь-яку посаду, то по закінченню двохмісячного терміну наказом Департаменту патрульної поліції від 19 квітня 2018 року № 370 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_3 поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції правомірно було звільнено з лав поліції на підставі п. 4 ч. і статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визнання протиправним, скасування наказу від 19 квітня 2018 року № 370 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_3, поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції.

За таких обставин, враховуючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача поновити його службі та стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відтак, апеляційна скарга представника ДПП вбачається суду вмотивованою та необґрунтованою, в ній жодним доведено невірне та неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів - відмовити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.