Справа № 804/425/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

24 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 804/425/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючий суддя Мельник В.В. (доповідач),

судді: Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2018 року (суддя-головуючий ОСОБА_2О.) про повернення позовної заяви у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 (далі Відповідач), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо не включення даних Позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" про визнання нікчемним зарахування грошових коштів в сумі 140420,75 грн. з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" () з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-026-000182230 від 27.01.2016 року" на рахунок №9801, який належить Позивачу;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" внести данні Позивача до переліку (реєстру), як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський" та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку №9801 на суму 140420,75 гривен (сто сорок тисяч чотириста двадцять грн. 75 коп.) для внесення даних Позивача до Загального Реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду (а.с. 5-9).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року у справі №804/425/18 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 30 січня 2018 року шляхом подання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 2-4).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії повернуто Позивачу (а.с. 14-15).

Позивач ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви оскаржила її в апеляційному порядку (а.с.27-31).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції проігноровано всі надані пояснення та докази Позивача, які свідчать про тяжкий фінансовий стан,у звязку з чим ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду про повернення позовної заяви, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні позовної заяви Позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що останній отримує мінімальну пенсію, що підтверджується довідкою Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 26.12.2017 року №6398/3, згідно якої місячний розмір пенсії з січня по червень 2017 року становив 1419,37 грн., при цьому Позивач також має незадовільний стан здоровя, що підтверджується копією виписки з медичної карти.

Крім того, в зазначеному клопотанні звернуто увагу на те, що внаслідок протиправних дій Відповідача Позивач має тяжкий фінансовий стан, оскільки не має можливості користуватись коштами, які знаходились на рахунку ПАТ Банк Михайлівський.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не відноситься до осіб, яким надані пільги щодо сплати судового збору, визначені ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. №3674-VІ, а тому має сплатити судовий збір за подання позову немайнового характеру у розмірі 640 грн.

При цьому, ухвала суду не містить правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, зокрема, стосовно того, що Позивач має тяжкий фінансовий стан, у звязку з діями Відповідача щодо не включення Позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що саме такі дії Відповідача і є предметом спору, який виник між сторонами і переданий на вирішення суду.

Таким чином, суд фактично не дослідив обставин, зазначених заявником і формально пославшись на те, що заявник не відноситься до осіб, яким надані пільги щодо сплати судового збору, не вказав, які обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати Позивач, враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Разом з тим, Європейський Суд неодноразово, а зокрема у справі «ОСОБА_4 і ОСОБА_4 проти Румунії», наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору слід обов'язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Кодекс адміністративного судочинства України, а так само і Закон України «Про судовий збір» передбачають можливість звільнення від сплати судового збору, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору в залежності від майнового стану особи. Тобто, визначено єдиний критерій для застосування таких пільг при сплаті судового збору - майновий стан особи.

У справі «ФК Мретебі проти Грузії» Європейський суду з прав людини розглядав питання законності відмови Верховного Суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника (футбольного клубу), та відмітив, що Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало.

У цій справі Суд назвав відмову Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору, без відповідного обґрунтування, «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, відмова у звільненні була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет.

Отже, з урахуванням значного збільшення ставок судового збору, питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, при розгляді таких справ судам слід належним чином обґрунтовувати свої рішення про задоволення чи відмову у розстроченні/відстроченні/зменшенні чи взагалі звільненні від сплати судового збору. При цьому простого зазначення «не надано доказів на підтвердження майнового стану» недостатньо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №667/1092/16-а.

Повернення позовної заяви, в даному випадку, суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де ОСОБА_5 Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати Позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви у справі з порушенням норм чинного процесуального законодавства, тому апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції від 05 лютого 2018 року у даній адміністративній справі необхідно скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 320, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2018 року у справі №804/425/18 скасувати.

Адміністративну справу №804/425/18 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов