Справа № 635/3589/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 жовтня 2018 р. справа № 635/3589/18 ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (вул.Садова, буд.29, м.Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, код НОМЕР_1) до ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Євгена Котляра, буд.4, м. Харків, 61052, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 05.03.2018 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з підвищенням її на 12% у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №893 від 13.07.2014 "Про підвищення розміру пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з підвищенням її в 3,5 рази у відповідності до КМ України №1293 від 27.12.2005 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Харківського районного суду від 17.05.2011 у справі №2034/2-а-3246/11 за період з 01.01.2014 по 03.08.2014 та провести відповідні виплати.

- стягнути з ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 16.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області діяло відповідно до чинного законодавства, не порушуючи норм права, що діють в системі пенсійного забезпечення та не мало підстав для виплати пенсії позивачу. Також просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, за участю представника відповідача.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.08.2018 призначено підготовче засідання в адміністративній справі у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як інвалід 2 групи, віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС в ОСОБА_1 приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2011 зобовязано управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_1 районі Харківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ч.4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з підвищенням її на 12% у відповідності до Постанови КМУ №894 від 13.07.2004 «Про підвищення розміру пенсій, призначених відповідно до частини четвертої ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.09.2009 з урахуванням виплачених сум та з подальшим перерахунком. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_1 районі Харківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з підвищенням її в 3,5 рази у відповідності до Постанови КМУ № 1293 від 27.12.2005 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 08.09.2009 з урахуванням виплачених сум та з подальшим перерахунком.

17 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому пенсії на підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2011 по справі №2034/2-а-3246/11.

Листом за вих. №3624-10/44 від 23.08.2016 відповідач повідомив позивача про те, що зазначена постанова суду виконана у повному обсязі у 2011 році. Крім того, було зазначено, що з 01 січня 2012 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Даною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст.54, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796 (надалі Закон №796). З урахуванням вимог указаної постанови органами Пенсійного фонду України з 01 січня 2012 року проведено перерахунки пенсій призначених на підставі Закону №796. Щодо застосування Закону №796 у редакції станом на 01 липня 2011 року, то вказана редакція втратила чинність. Оскільки управління є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, управління не має права здійснювати перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Не погоджуючись із вказаним листом, позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з відповідним позовом.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 17.11.2017 адміністративний позов Гажі ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання відмови в перерахунку пенсії незаконною, скасування рішення, прийнятого субєктом владних повноважень, та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Зобов'язано Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області розглянути заяву ОСОБА_2 від 17 серпня 2016 року про перерахунок пенсії та прийняти відповідне рішення. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На виконання постанови Харківського районного суду Харківської області від 17.11.2017 по справі №635/8586/16-а рішенням ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №189384 від 05.03.2018 відмовлено гр. ОСОБА_2 в поновленні виплати пенсії згідно заяви від 17.08.2016.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно із положеннями ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Положеннями ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю

Враховуючи вище викладену норму, слід дійти висновку, що Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік законодавчо закріплено надання повноважень Кабінету Міністрів України щодо встановлення інших, ніж передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року.

Вказаною постановою визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23 листопада 2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що відповідно до висновку Конституційного суду України, викладеного у рішення №3-рп/2012 від 25.01.2012, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Також судом встановлено, що Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік від 31 липня 2014 року №1622-VII встановлено, що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

При цьому, як встановлено судом, з 01 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року №719-VII Про Державний бюджет України на 2014 рік не було передбачено змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також в той же час залишався чинним і Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Разом із тим, відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З огляду на вище викладене, враховуючи принцип пріоритетності Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" над підзаконним нормативно-правовим актом, а саме Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватись територіальними органами Пенсійного фонду України у розмірі та на підставі ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, саме з 03.08.2014 Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік надано повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи обставини того, що у період, що є спірним у даній справи для здійснення перерахунку пенсії позивача був також чинний Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким визначено механізм обчислення пенсій, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон України Про Державний бюджет України на 2014 рік в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то положення Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26.04.2016 року у справі № 285/4300/14-а, а також Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 року у справі №619/2262/17.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем у період з 01 січня 2014 року по 03 серпня 2014 року мала бути здійснена виплата позивачу пенсії відповідно до ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з підвищенням її на 12% у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №893 від 13.07.2014 "Про підвищення розміру пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з підвищенням її в 3,5 рази у відповідності до КМ України №1293 від 27.12.2005 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Харківського районного суду від 17.05.2011 у справі №2034/2-а-3246/11, а не в Порядку, що свідчить про вчинення відповідачем протиправних дій щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії за спірній період, а також про безпідставність висновків відповідача у рішенні від 05.03.2018 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2, внаслідок чого таке рішення є протиправним.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб'єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб'єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Суд вважає, що зобов'язання відповідача провести ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з підвищенням її на 12% у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №893 від 13.07.2014 "Про підвищення розміру пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з підвищенням її в 3,5 рази у відповідності до КМ України №1293 від 27.12.2005 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Харківського районного суду від 17.05.2011 у справі №2034/2-а-3246/11 за період з 01.01.2014 по 03.08.2014 та провести відповідні виплати є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах з огляду на наступне.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати пенсію (основну та додаткову) за період з 01 січня 2014 року по 03 серпня 2014 року відповідно до вимог чинного законодавства визначені судом особі є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відносно строків звернення до суду з даним адміністративним позовом суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Позивач звернувся до суду з даним позовом щодо визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 05.03.2018 про відмову в перерахунку пенсії. Інші позовні вимоги в межах спірних правовідносин є похідними.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку, а саме 30.05.2018, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до позивача вимог ст. 123 КАС України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання безпосередньо повязані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному звязку.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

Водночас суд зазначає, що позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 обєданого управління Пенсійного фонду України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (вул.Садова, буд.29, м.Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, код НОМЕР_1) до ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Євгена Котляра, буд.4, м. Харків, 61052, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_1 приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 05.03.2018 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з підвищенням її на 12% у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 "Про підвищення розміру пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з підвищенням її в 3,5 рази у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Харківського районного суду від 17.05.2011 у справі №2034/2-а-3246/11 за період з 01.01.2014 по 03.08.2014 та провести відповідні виплати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 24 жовтня 2018 року.

Суддя О.Г. Котеньов