Справа № 263/2315/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року справа №263/2315/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.

секретар Святодух О.Б.

за участі позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року в адміністративній справі № 263/2315/18 (головуючий у 1 інстанції Алябєв І.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій обалсті про визнання неправомірними дій, скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просив визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області неправомірними; скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 № 19437-17; скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2017 про стягнення суми податкового боргу у розмірі 25000 грн.; стягнути неправомірно стягнуті з пенсії грошові кошти та сплачений судовий збір у розмірі 2466,80 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 263/2315/18 в частині позовних вимог про скасування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року про стягнення суми податкового боргу у розмірі 25000 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_4 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач у 2015 році протиправно застосував положення ст. 267 ПК України та визначив позивачу податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік, оскільки, їх застосування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, у зв'язку з тим, що транспортний податок встановлено законом 28.12.14 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області протиправними. Скасовано податкове повідомлення-рішення Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 09 червня 2015 року форми «Ф» № 1943-17. В решті позовних вимог відмолено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Враховуючи, що автомобіль позивача зареєстрований у 2013 році, а обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років, та факт того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, то у 2015 році автомобіль позивача є обєктом оподаткування відповідно до ст.. 267 ПК України.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи.

Суд перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля «Nissan» модель «Murano», 2012 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.88).

09.06.2015 року Жовтневою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області винесено податкове повідомлення-рішення №19437-17, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. (а.с. 10).

Жовтнева об'єднана Державна податкова інспекція м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області, згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 24 лютого 2016 року № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області» та постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892, реорганізована шляхом приєднання до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Як встановлено судом першої інстанції та між сторонами не є спірним, у зв'язку із несплатою узгодженого грошового зобов'язання ДПІ у Центральному відділенні ОСОБА_4 ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області прийнята податкова вимога форми «Ф» від 18 березня 2016 року №4108-23 на суму 25 000 грн. ГУ ДФС у Донецькій області звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з позивача податкового боргу. Постановою суду від 14 червня 2017 року, яка набрала законної сили від 11 липня 2017 року, позов ГУ ДФС у Донецькій області задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул.. Бахчіванджи, б. 17/91 кв. 8, РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави податковий борг у сумі 25000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) на р/р 0052, банк ГУ ДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, , код платежу 18011001.14 липня 2017 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі видано виконавчий лист.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що зобовязання сплатити транспортний податок у позивача виникло тільки після 01.01.2016 року, тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Пунктом 267.2 статті 267 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п. 267.4 статті 267 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.6 статті 267 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано порядок обчислення та сплати транспортного податку.

Так, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підпунктом 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Аналіз вищевикладених положень свідчить, що належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «Nissan» модель «Murano», 2012 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1 є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач відповідно є платником такого податку.

Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України. Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 10.2 статті 10 ПК України встановлено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з п. 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Тобто, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпункт 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Плановим відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Суд звертає увагу на те, що не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради. Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01.01.2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями визначено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік.

З урахуванням викладеного, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році є протиправним та таким, що суперечить принципу стабільності, визначеному статтею 4 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 року у справі №804/1241/17.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 263/2315/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_5