Справа № 826/862/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року № 826/862/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Головне управління ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві без номеру і дати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податковим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення порушено пункти 8, 9 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року №1204.

Крім того, на думку позивача, акт перевірки від 27 жовтня 2017 року складено з порушенням вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 14 березня 2013 року №395, оскільки в описовій частині акта не були зазначені докази, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді успадкованого чи подарованого майна.

Додатково позивач звернула увагу на те, що за відсутності об'єкта декларування та показників, які підлягають декларуванню, обов'язок подавати податкову декларацію у позивача відсутній.

Також позивач стверджує, що скарга на оскаржуване податкове повідомлення-рішення є задоволеною в силу вимог абзацу 2 пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України.

При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що не отримувала дохід у розмірі 182 929,61 грн. на підставі договору дарування №478 від 05 квітня 2016 року, оскільки виконати умови договору та розмістити депозит на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «Хрещатик» на ім'я ОСОБА_1, було неможливо з причини призупинення повноважень органів управління банку. На думку позивача, договір №478 від 05 квітня 2016 року є нікчемним і не створює жодних наслідків для сторін такого правочину з моменту його вчинення - 05 квітня 2016 року, а відповідачем неправомірно встановлено об'єкт оподаткування - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід на депозит, що дарувальник мав намір подарувати позивачу за вказаним договором.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у відзиві на адміністративний позов зазначив, що фізична особа ОСОБА_1 отримала у звітному податковому 2016 році дохід у вигляді дарування грошових коштів у сумі 182 929,61 грн., який підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу, з відображенням його у декларації про майновий стан і доходи за наслідками звітного податкового року. При цьому, представник податкового органу стверджує, що шляхом укладання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку, позивач (обдарований) прийняв дарунок і , відповідно, мав задекларувати отриманий дохід за 2016 рік.

Крім того, представник контролюючого органу повідомив, що допущення ним технічної помилки в частині незазначення дати і номеру податкового повідомлення-рішення не звільняє позивача від обов'язку сплати суми штрафних санкцій.

Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій повідомлено, що відповідно до виписки ПАТ «КБ «Хрещатик» кошти на депозитному рахунку НОМЕР_2, що належали ОСОБА_2, були списані банком 30 вересня 2016 року у розмірі 91 500,00 доларів США з призначенням платежу - списання залишку коштів, за якими не пред'явлені вимоги кредиторів в установлений законом строк, ОСОБА_2, рах НОМЕР_2.

Також, на звернення від 22 червня 2016 року до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про включення позивача до реєстру вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб отримано відповідь, згідно якої операції, які не відображені за даними обліку ПАТ «КБ «Хрещатик» станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (05 квітня 2016 року) не підлягають відшкодуванню Фондом. Тобто, позивач не була включена до реєстру вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по причині не відкриття на ім'я позивача іменного депозитного рахунку у ПАТ «КБ «Хрещатик».

На думку представника позивача, факт списання коштів ПАТ «КБ «Хрещатик» 30 вересня 2016 року з депозитного рахунку НОМЕР_2 у розмірі 91 500,00 доларів США підтверджує, що ОСОБА_2 не встигла передати дарунок у вигляді депозитного вкладу, а позивач не отримала 1/13 частину банківського депозитного вкладу за договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30 листопада 2015 року у ПАТ «КБ «Хрещатик», як це було передбачено договором дарування від 04 травня 2016 року.

Крім того, в поданих письмових пояснення представник позивача зазначив, що позивач не отримувала дохід за договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року №478, а відтак відсутність у позивача об'єкта оподаткування виключає виникнення у нього як у платника податку на доходи фізичних осіб та військового збору, податкового обов'язку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року за клопотанням представника позивача призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 02 травня 2018 року представник позивача наполягав на задоволенні адміністративного позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В період з 09 жовтня 2017 року по 20 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 20 вересня 2017 року №9517, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості об'єкта дарування від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №2127/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 від 27 жовтня 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1, пункту 179.2 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України - фізичною особою ОСОБА_1 не подано до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік;

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України - фізичною особою ОСОБА_3 не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України - фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано дохід по договору дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення у 2016 року, в розмірі 182 929,61 грн., відповідно занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у загальній сумі 9 146,48 грн.

За результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 9 146,48 грн.

- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України - фізичною особою ОСОБА_1 не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір в сумі 2 743,94 грн. за 2016 рік з отриманого доходу по договору дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення.

За результатами перевірки донараховано військовий збір, який підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 2 743,94 грн.

Вказані висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримувала доходи внаслідок укладання договору дарування від фізичної особи, які оподатковуються відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України.

Також в акті перевірки зазначено, що приватним нотаріусом Дурбієм Андрієм Володимировичем подано податковий розрахунок за формою 1- ДФ за ІІ квартал 2016 року, в якому відображено інформацію щодо отриманого доходу ОСОБА_1 у розмірі 182 929,61 грн. за ознакою доходу 114 - дохід, отриманий платником податку унаслідок прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, за 2016 рік. Крім того, на лист Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24 травня 2017 року №4547/С/26-15-13-04-14 ОСОБА_1 повідомлено, що нею при укладанні договору дарування частки банківського вкладу від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, отримано дохід у сумі 182 929,61 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. за платежем - податок на доходи фізичних осіб.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході проведення перевірки позивача, між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 квітня 2016 року укладено договір дарування коштів на депозитному рахунку, що зареєстрований в реєстрі за №478.

Кошти за даним депозитним договором розміщені ОСОБА_2 в ПАТ «КБ Хрещатик» згідно Договору №225D-652304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною виплатою процентів від 30 листопада 2015 року.

За умовами Договору дарування від 05 квітня 2016 року позивач змінювала ОСОБА_2 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ Хрещатик», що визначені умовами Договору №225D-652304.

Замінити ОСОБА_2 у правовідносинах з ПАТ «КБ Хрещатик» позивачці не вдалося з причин, що не залежали ні від неї, ні від дарувальника.

Так, постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

На підставі Постанови Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2017 року №463 «Про затвердження тимчасового адміністратора банку», згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ Хрещатик».

Згідно з рішенням Національного банку України №46-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Виходячи з вищенаведеного, виконати умови Договору дарування від 05 квітня 2016 року та розмістити депозит на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ Хрещатик» на ім'я позивача, було неможливо з причин призупинення повноважень органів управління банку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зокрема Кодекс визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти дарування, зазначені в пункту 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об'єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою у разі, якщо успадковуються членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, якими, згідно Податкового кодексу України, вважаються батьки фізичної особи, чоловік та дружина, діти, у тому числі усиновлені згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Згідно частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV зі змінами та доповненнями за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з статтею 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 722 Цивільного кодексу України із змінами і доповненнями право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пункту 2 Договору від 05 квітня 2016 року, Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому пунктом 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдаровуваного, відомостей про суму подарованих коштів.

В той же час, як зазначалось вище, Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За таких обставин, виконання умов Договору №478 від 05 квітня 2016 року та розміщення депозиту на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ «Хрещатик» на ім'я позивачки, стало неможливим з причин повноважень органів управління банку.

Грошові кошти, що знаходились на депозитному рахунку ОСОБА_2, які вона мала намір подарувати позивачу, не були включені до реєстру кредиторів банку ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується листом ПАТ «КБ «Хрещатик» №2-2/4032 від 01 вересень 2017 року.

З наведеного вбачається, що позивач після укладення договору дарування не відкрила на свої ім'я депозитний (вкладний) рахунок в ПАТ «КБ «Хрещатик».

На підтвердження викладеного свідчить лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 липня 2016 року за №21-036-30392/16, в якому зазначено, що позивачка не обліковується як вкладник ПАТ «КБ «Хрещатик», що розмістив депозит на день введення тимчасової адміністрації (04 травня 2016 року) і тому їй не передбачено відшкодування коштів за депозитним вкладом.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач не набула права власності за договором дарування від 05 квітня 2016 року, у зв'язку з тим, що кошти з рахунку ОСОБА_2 на рахунок позивача не були переведені, тому позивач фактично не могла володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктом дарування в розумінні Цивільного кодексу України.

На підтвердження факту не виконання договору дарування від 05 квітня 2016 року, відповідачем надана копія договору від 28 серпня 2017 року про розірвання договору дарування від 05 квітня 2016 року №478.

Як вбачається зі змісту даного договору, підставою розірвання договору дарування від 05 квітня 2017 року стала саме неможливість виконання умов договору дарувальником і обдаровуваним, у зв'язку з причинами, які не залежали від них, а саме знаходження ПАТ «КБ «Хрещатик» в процесі ліквідації. Наведене спростовує доводи відповідача стосовно того, що позивач протягом 2016 року отримала дохід.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №753/737/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність застосування до позивача штрафу, а відтак необхідність скасування податкового повідомлення-рішення.

В частині компенсації позивачу понесених нею витрат у сумі 6 400,00 грн. на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених витрат позивачем надано суду: договір №3 про надання правничої допомоги від 23 листопада 2017 року, відповідно до пункту 2 якого виконавець надає правничу допомогу, а саме: надання правової інформації, консультацій та роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності замовника, податкового повідомлення-рішення без дати та баз номеру Головного управління ДФС у м. Києві судовому порядку, в тому числі складання скарг та позовної заяви, складання інформаційних запитів, складання та підготовка процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Крім того, надано акт виконаних робіт від 15 січня 2018 року, відповідно до якого виконавцем надано замовнику правничу допомогу у формі та у відповідності до пункту 2 Договору, а саме: надання консультацій з податкового законодавства, складання позовної заяви про скасування податкового повідомлення-рішення без дати та без номеру; виготовлення копій необхідних документів у розмірі 6400,00 грн.; квитанції № 0.0.936904654.1 від 12 січня 2018 року у розмірі 6400,00 грн.

Отже, позивачем надано суду документально підтверджені судові витрати по сплаті правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі №814/698/16.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, прийняте на підставі акта перевірки від 27 жовтня 2017 року №2127/26-15-42-02-12/НОМЕР_1.

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 00 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко