Справа № 0240/3206/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2018 р. Справа № 0240/3206/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що досягнувши 58 років, 19.01.2018 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Разом із тим, рішенням відповідача №257/11-12-3/03 від 09.02.2018 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а також відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 02.10.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 24.10.2018 року.

Ухвалою від 24.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду та поновлено відповідний строк.

У судове засідання 24.10.2018 року позивач не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки у судове засідання не повідомив, а заяви про розгляд справи без його участь не подав.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів (ч. 5 ст.205 КАС України).

Враховуючи те, що перешкод у розгляді справи по суті за відсутності позивача суд не вбачає, а тому приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позиція відповідача з приводу заявлених позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж роботи, адже посади на яких він працював не передбачені чинними на період Списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 205 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що згідно записів трудової книжки, 11.09.1980 року позивач прийнятий на роботу до Вінницького спецуправління №126 "Стальконструкція" трактористом 4-го розряду.

Після закінчення курсів, з 06.07.1981 року переведений на посаду машиніста гусеничного крану 5 розряду. 06.07.1982 року позивачу присвоєно 6 розряд машиніста гусеничного крану.

07.09.1987 року в зв'язку з введенням нових тарифних умов оплати праці, позивачу встановлено 6 розряд машиніста гусеничного крану.

14.05.1990 року позивача переведено на посаду автоелектрика з обслуговування акумуляторів і вулканізацій камер, де він пропрацював до 01.11.1999 року та був звільнений за власним бажанням.

19.01.2018 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (Список №2) відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням відповідача за №257/11-12-3/03 від 09.02.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а також відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п'ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно п.3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

В свою чергу, п.10 цього Порядку передбачає, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведенні атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україну від12.08.93 №637.

Так, оскільки станом на дату звернення позивача до відповідача, організацію в якій він працював (ДП "Вінницьке спеціалізоване управління "Стальконструкція" №126") було ліквідовано, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років було проведено Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Із наявного у матеріалах справи протоколу Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №11 від 19.07.2016 року слідує, що за наслідками розгляду заяви позивача про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, Комісія прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 в зарахуванні періодів його роботи з 11.09.1980 року по 01.11.1999 року до пільгового стажу за Списком №2, оскільки, професії, за якими він працював не передбаченні чинними на період роботи списками та права на пільгове забезпечення не надають.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач безпідставно відмовив у вирішенні питання призначення пільгової пенсії та не передав його на вирішення до обласного управління Пенсійного фонду, оскільки позивач ще в червні 2016 року звертався до відповідної Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування спірних періодів роботи до його пільгового стажу.

При цьому, рішенням Комісії було відмовлено в зарахуванні періодів роботи позивача з 11.09.1980 року по 01.11.1999 року до його пільгового стажу за Списком №2. Зазначене рішення Комісії від 19.07.2018 року є чинним та позивачем не оскаржувалось.

Крім того, як слідує із положень п. 3 Порядку №383, правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування" є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.

При цьому, за правилами застосування Списку № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31 грудня 1991 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01 січня 1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11 березня 1994 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11 березня 1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16 січня 2003 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

В даному ж випадку, займані позивачем посади машиніста гусеничного крану та автоелектрика з обслуговування акумуляторів та вулканізації камер не були передбачені Списками №2, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, а тому період роботи позивача на відповідних посадах не може бути зарахований до його пільгового стажу.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що Списком №2 затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, передбачена посада акумуляторщика, однак на тепловій підземній електростанції, а також посада вулканізаторника, однак зайнятого на роботі з буріння, видобутку та переробки нафти, газу і газового конденсату, переробки вугілля і сланцю.

Аналогічні посади також передбачені і Списком №2 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Разом із тим, посада автоелектрика з обслуговування акумуляторів та вулканізації камер, відповідними списками не передбачена.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 24.10.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна