Справа № 806/277/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

Київ

справа №806/277/16

адміністративне провадження №К/9901/10903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представників відповідачів - Зотова А.О., Какоркіної З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 7 червня 2016 року (колегія суддів у складі: Сичової О.П., Попової О.Г., Токаревої М.С.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року (колегія суддів у складі: Бучик А.Ю., Майора Г.І., Шевчук С.М.) у справі № 806/277/16 за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги, компенсації, середнього заробітку та моральної шкоди,

установив:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (далі - УМВС України в Житомирській області), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Житомирській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за скороченням штатів та компенсації за невикористану відпустку;

стягнути з МВС України 106991,00 грн одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів, 5243,05 грн компенсації за невикористану відпустку, 42261,84 грн середнього заробітку за затримку проведення розрахунку, 10000 грн моральної шкоди;

зобов'язати УМВС України в Житомирській області нарахувати двохмісячне грошового забезпечення в розмірі 21398,08 грн та допомогу на оздоровлення в сумі 10699,04 грн;

стягнути з МВС України як розпорядника коштів двохмісячне грошове забезпечення в розмірі 21398,08 грн та допомогу на оздоровлення в сумі 10699,04 грн.

Вказував, що перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку йому не виплачувалося грошове забезпечення, однак ця обставина не може позбавляти його права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за скороченням штату та інших виплат, які передбачаються законодавством.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 7 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати такі судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що спеціальним законодавством, яке стосується виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, не врегульовано питання визначення розміру місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, якщо на час звільнення особа грошового забезпечення не отримувала. Однак вважає, що суди мали застосувати за аналогією закону до спірних правовідносин Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), за приписами якого час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток, виключається з розрахункового періоду. Вважає помилковим здійснений відповідачем розрахунок одноразової грошової допомоги, оскільки така має розраховуватися виходячи з виплат за останні 2 місяці, коли він фактично працював - червень, липень 2015 року.

МВС України подало письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Наполягає на тому, норми Порядку № 100, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки механізм нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) та постановою КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Від УМВС України в Житомирській області заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не надходило. У судовому засіданні 24 жовтня 2018 року представник УМВС України в Житомирській області надав суду усні пояснення та зазначив, що при розрахунку одноразової грошової допомоги позивачу Управління врахувало лише ті види грошового забезпечення, які йому були установлені відповідно до займаної ним посади, спеціального звання та вислуги років.

Справа слухається за відсутності позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_3 проходив службу в УМВС України в Житомирській області на посаді начальника 2-го відділу управління оперативної служби.

Згідно з наказом УМВС України в Житомирській області від 30 червня 2015 року № 0077 о/с позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з1 липня 2015 року по 28 квітня 2016 року без збереження заробітної плати.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 4 листопада 2015 року № 00139 о/с підполковника міліції ОСОБА_3, начальника 2-го відділу управління оперативної служби УМВС України в Житомирській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з 6 листопада 2015 року згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Календарна вислуга років позивача на день звільнення позивача становила 20 років 7 місяців 2 дні.

Під час розгляду справи судами встановлено, що УМВС України в Житомирській області нарахувало позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 17280,00 грн виходячи з посадового окладу (1150,00 грн), окладу за спеціальним званням (130,00 грн) та надбавки за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням (35 % - 448,00 грн). Позивачу неодноразово повідомлялося про необхідність прибуття до УМВС України в Житомирській області для отримання нарахованої одноразової грошової допомоги, однак оскільки до Управління він не з'являвся, допомога виплачена не була.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вважав, що відповідач правомірно нарахував позивачу грошову допомогу, виходячи з видів грошового забезпечення, установлених для нього станом на день звільнення - 4 листопада 2015 року. Підстав для стягнення двохмісячного грошового забезпечення суди не знайшли, оскільки станом на день звільнення позивач грошового забезпечення не отримував. Суди встановили, що компенсацію за невикористану відпустку, яку позивач також просив стягнути, йому було виплачено, а права на отримання допомоги на оздоровлення він не має, оскільки особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною матеріальна допомога не надається. Крім того, суди вважали безпідставними позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки норми спеціального законодавства не передбачають проведення таких виплат.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2262-XII (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з посади) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби, у тому числі, у зв'язку із скороченням штатів, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положення аналогічного змісту містяться у пункті 10 Порядку № 393, згідно з яким особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, за приписами статті 9 Закону № 2262-XII та пункту 10 Порядку № 393 одноразова грошова допомога розраховується саме з місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 1.3 та 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Тобто, при звільненні працівника ОВС зі служби за скороченням до розрахунку одноразової грошової допомоги мають включатися не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років), а також і додаткові його види.

При цьому, згідно з пунктом 3.6.2 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Суд враховує, що ОСОБА_3 проходив службу в органах міліції, порядок проходження якої, у тому числі й в частині виплати грошового забезпечення, врегульовані спеціальним законодавством України, а саме: Законом № 2262-XII, Порядком № 393 та Інструкцією № 499.

Однак спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв'язку із скороченням особі, яка станом на день звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною і за якою грошове забезпечення не зберігалось і не нараховувалось.

При цьому норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Виходячи з викладеного, на переконання Суду, у даному випадку слід застосувати положення абзацу шостого пункту 2 Порядку № 100, який, окрім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу. Згідно з цією нормою час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, оскільки під час перебування у відпустці по догляду за дитиною позивачу грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось, тобто заробіток за ним взагалі не зберігався, то такий період не може включатися до розрахункового періоду при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно встановити: який розмір місячного грошового забезпечення було нараховано і виплачено позивачу в останній місяць його служби перед відбуттям у відпустку по догляду за дитиною, та які складові входили до такого грошового забезпечення. Саме з цієї суми має обраховуватись розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу.

Суди це питання не досліджували, в той час як суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина другої статті 341 КАС України).

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_3 про те, що у його випадку спірна допомога має розраховуватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, оскільки, як вже зазначалося, механізм розрахунку одноразової грошової допомоги визначено спеціальними нормативними актами щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Така допомога обраховується саме з місячного грошового забезпечення.

У даному позові позивач, серед іншого, просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку проведення розрахунку при звільненні. При цьому спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці осіб органів внутрішніх справ, не встановлено порядку проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум. Тому, Суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

Крім того, згідно з пунктом 3.4.8 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Позивач, у тому числі, заявляв вимогу про стягнення грошового забезпечення за два місяці перед звільненням. Однак встановивши, що позивач грошового забезпечення перед звільненням не отримував, суди вважали таку позовну вимогу безпідставною.

Водночас, виплата особі рядового і начальницького складу грошового забезпечення за два місяці перед звільненням є компенсацією при скороченні штатної посади, на якій така особа проходила службу, і перебування особи рядового і начальницького складу у відпустці по догляду за дитиною не може позбавляти її права на отримання гарантованої законодавством виплати у разі звільнення зі служби за скороченням.

Відповідно до статті 242 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідно до частини другої статті 353 КАС України ухвалені у цій справі судові рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 7 червня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець