Справа № 0540/7069/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року справа №0540/7069/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Міронової Г.М., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0540/7069/18-а (головуючий 1-ї інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи - Красноармійська місцева прокуратура, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, - про визнання протиправною бездіяльності держави і незабезпечення захисту права, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення захисту права позивача як суб'єкта права власності частки в розмірі 17020 грн., що дорівнює 92% Статутного фонду ТОВ «КСП «Родіна» та на майно суб'єкта господарювання, що призвело до порушення прав людини, гарантованих Протоколом № 1 та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності держави і незабезпечення захисту права позивача - відмовлено з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, не погодився із зазначеною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Нормами Кодексу адміністративного судочинства не передбачено право суду надавати оцінку доказам, здійснювати висновки про наявність чи відсутність бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень на стадії вирішення питання про відкриття (відмову у відкритті ) провадження по адміністративній справі. Тому ухвала є неправосудною та такою, що перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповівдно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наводить порушення, допущені посадовою особою Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, органами прокуратури, органами поліції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по справі в зв'язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, надав оцінку позовним вимогам та їх обґрунтуванням, а саме:

- позивач наводить порушення вищезазначеними суб'єктами владних повноважень, проте відповідачем зазначає державу в особі Міністерства юстиції України. Однак, в даній справі відсутній публічно-правовий спір між позивачем та Міністерством юстиції України, оскільки бездіяльність, яка, на думку позивача, допущена Міністерством юстиції України, жодним чином не порушують прав та законних інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

- до позову не приєднаний будь-який документ та відсутнє будь-яке посилання у позові, які свідчать про допущення відповідачем оскаржуваної бездіяльності (тобто як наслідок необхідності вчинення відповідачем певних дій для відновлення порушених прав позивача, в тому числі на виконання судового рішення), які могли би бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

- обраний позивачем спосіб захисту як визнання протиправною бездіяльності держави в особі Міністерства юстиції України жодним чином не вплине на поновлення його порушених прав як субєкта права власності частки Статутного фонду підприємства та майна субєкта господарювання.

Оцінка суду.

Суд першої інстанції передчасно прийшов до вищезазначених висновків та безпідставно відмовив у відкритті провадження по справі з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пункти 1,2 частини першої статті 3 КАС України адміністративною справою визначав переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (…)

За правилами пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України)

Предметом даного позову є протиправна бездіяльність різних суб'єктів владних повноважень: райдержадміністрації, прокуратури, поліції щодо захисту прав позивача на частку майна в статутному фонді ТОВ «КСП «Родіна». Позивач вважає, що відповідачем повинна бути визначена в цьому випадку держава в особі Мінюста України, як головного органу в системі центральних органів виконавчої влади. Проте обґрунтування такого визначення позивач не зазначає.

До позову не надано доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач.

Суд приходить до висновку, що позов не відповідає вимогам, встановленим ст..ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства, тому на теперішній час неможливо встановити, чи є підстави для відкриття провадження по цій справі в порядку адміністративного судочинства чи наявні підстави для відмови у відкритті такого провадження за приписами п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як визначено ч.ч.1,2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, без усунення вищезазначених недоліків позовної заяви неможливо встановити, чи належить розглядати позов ОСОБА_2 в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У розділі 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, параграф 36; Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 20 червня 2011 року, параграф 33), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. the Guйrin v. France, рішення від 29 липня 1998 року, параграф 37).

Право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності державних органів є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення. При цьому значення адекватного реагування суду на скарги полягає в їх розгляді і відповідній перевірці законності, обґрунтованості та справедливості рішень, дій чи бездіяльності державних органів, в наданні можливості судам виявити помилки і недоліки правозастосовної діяльності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є &?і;…&?о; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 294, 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0540/7069/18-а - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0540/7069/18-а - скасувати.

Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 23 жовтня 2018 року та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено та підписано 23 жовтня 2018 року

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Г.М. Міронова

Л.В. Ястребова