Справа № 2034/2-а-5558/10
Суддя: Ільїна Г. І.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а- 5558/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2010 року Харківський районний суд Харківської області у складі: головуючого - Ільїної Г.І., за участю секретаря - Мінаєвої А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в сел. Покотилівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про призначення, нарахування та виплату недотриманих сум соціальних виплат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплатити йому недоотримані суми соціальних виплат щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 травня, як особі постраждалої в наслідок «Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2007 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС , йому встановлена 3 група інвалідності та віднесено до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, при чому розмір мінімальної заробітної плати згідно ч. 7 ст. 48 вказаного закону визначається на момент сплати. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, подали до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, також подали письмові заперечення, в яких зазначено, що ОСОБА_2 щорічна допомога на оздоровлення за 2007-2010 роки була нарахована та сплачена у відповідності до Законів України «Про державний бюджет України» за відповідні роки, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок-Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно із ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу, як інваліду 3 групи, щорічно до 5 травня була передбачена виплата разової грошової допомоги. Відповідно до ст..17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі і виплата щорічної разової допомоги відповідно до ст.,13 вказаного вище Закону. Крім того, вказують, що підстав для перерахунку вищезазначених соціальних виплат немає, так як рішення Конституційного Суду України, стосовно питання визнання конституційності окремих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2010 рік» не було.

Відповідач - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання був повідомлений, причину неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає позов таким що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 віднесено до 1 категорії, осіб що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та він має 3 групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії А № 012405 та довідкою МСЕК серія серії № 026261 від

22.06.2000 року та він має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі.(посвідчення серія Б № 410575) /а. с. 9-12/.

У відповідності до статей 5 та 9 Кодексу адміністративного судочинства України, як правовий акт, який має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду (надалі Конвенція).

Згідно п. 1 статті IV Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною.

Стаття V (В) Конвенції зобовязує кожну країну, яка підписала конвенцію, забезпечити можливість особам, яким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди.

Стаття VI Конвенції передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоровю в тридцять років. П. Ь) ч. 1 ст. VI Конвенції надає право країнам, які підписали Конвенцію, збільшувати строк позовної давності в цьому випадку.

Всі питання повязані з застосуванням Конвенції передбачено вирішувати на підставі закону країни, яка цю Конвенцію ратифікувала. Таким законом є прийнятий 03 грудня 1997 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з приєднанням України до Віденської конвенції» № 684/97-ВР, який вніс зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» № 39/95-ВР від 08 лютого 1995 року.

Згідно ст. 72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною - настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Статтею 76 цього Закону встановлено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

У відношенні Чорнобильської катастрофи, абсолютну відповідальність за ядерну шкоду завдану здоровю цим ядерним інцидентом, стаття 73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» кореспондує до відповідного законодавства України.

Таким законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який з 06 червня 1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоровю, втрату працездатності, завдану особам: постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобовязання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі (стаття 13 закону).

На підставі зазначених вище нормативно-правових актів строк передбачений ч. 1 ст. 99 КАС України не поширюється на дані правовідносини, оскільки право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

ОСОБА_1 11.03.2010 року звертався до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо перерахування щорічної до 5 травня разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак в перерахунку йому було відмовлено.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок »Чорнобильської катастрофи» особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи, захворювання яких пов'язане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС виплачується щорічна грошова допомога на оздоровлення.

З доводки, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік - 90,00 грн., за 2008 рік - 90,00 грн., за 2009 рік - 90,00 грн., за 2010 рік - 90 грн. (а. с.15-16, 23).

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію в частині надання безпроцентних та пільгових позик пунктів 21 і 29 частини першої статті 20, пунктів 1 і 7 частини першої статті 21, пунктів 5 і 12 частини першої статті 22, пункту 1 частини першої статті 23, пункту 5 частини першої статті 36; в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - пунктів 6 та 8 частини першої статті 30, пункту 1 частини першої статті 36, абзаців другого, третього та четвертого частини першої статті 37, абзаців другого, третього, четвертого частини першої та частини другої статті 39, статей 40, 41, 44, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2008 рік дію частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI, яким зупинено на 2008 рік положення ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 22.05.2008 року під час виплати щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 28.02.1991р.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 09.07.07p. по 31.12.2007року та з 22.05.2008року під час виплати щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 28.02.1991р.

Отже, в період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та в період з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених статтею 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Однак, як вбачається з наданої довідки, позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2010 роки в розмірі 90,00 грн. на рік, тобто органи соціального захисту, здійснивши виплату в значно нижчому розмірі ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяли неправомірно. За період з 09.07.2007 по 31.12.2009 рік та з 22.05.2008 року виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення органами соціального захисту населення повинні здійснюватися у розмірі, який визначений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме інвалідам 2 групи в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

У 2009-2010 роках положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінювалися. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення органами соціального захисту населення повинні здійснюватися у розмірі, який визначений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідам 2 групи та віднесена до 1 категорії, в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак, ОСОБА_2 всупереч діючого Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 та 2010 роки в значно нижчому розмірі, ніж передбачено законом, оскільки у цей період повинен був отримувати щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Крім того, за період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретні розміри разової грошової допомоги до 5 травня, особам, які постраждали внаслідок ліквідації на Чорнобильській АЕС, були встановлені певними нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік» та нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік» відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи щорічну разову грошову допомогу до 5 травня позивачу виплачено за 2007 рік - 300,00 грн., за 2008 рік - 350,00 грн., за 2009 рік 380,00 грн., за 2010 рік 420,00 грн.

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007 та 2008 роки у розмірах, встановлених Законом України «Про Держаний бюджет України на 2007 року», Законом України «Про Держаний бюджету України на 2008 рік» правомірно діяли на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, в період з 01.01.2007року по 09.07.2007р. та за період з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень,, здійснювати зазначені виплати у розмірах, встановлених ст.ЛЗ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки протягом цього часу положення базових, законів не діяли.

Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року № 4-зп, який у п. 3 зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обовязку здійснити виплату щорічної допомоги до 5 травні особам, які отримали таку допомогу у період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008" року по 22.05.2008 року, у розмірах встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік. Протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисну населення припинився обовязок щодо їх виплати.

Однак, позивач за 2009 та 2010 роки отримав щорічну разову допомогу до 5 травня в значно нижчому розмірі ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2010:рік» дію ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії її соціального захисту» зупинено не було, конкретні розмірі грошових доплат до 5 травня встановлено теж не було. Отже, зазначена статгя була чинною на час виникнення між сторонами спірних правовідносин та встановлює позивачеві право на соціальний захист щодо отримання щорічної допомоги у розмірі кратному до мінімальної пенсії за віком.

Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити щорічну допомогу до 5 травня за 2009 та 2010 роки у розмірі встановленому ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії її соціального захисту» 8 мінімальних пенсій за віком, підлягають задоволенню, та у суду немає підстав відмовляти позивачу у задоволенні позову з підстав невизначеності в законодавстві України розміру мінімальної пенсії за віком, який підлягає застосуванню при розрахунку разової щорічної допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії її соціального захисту».

Відповідно до п. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Зі змісту ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії за віком, яка призначена особам, згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З урахуванням положення ч. 7 ст. 9 КАС України, суд, вважає, що у звязку з відсутністю закону, який регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної- пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюєтвся у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум визначається Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік».

Посилання відповідача на визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від

26.07.1996року за № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення, яка підлягала виплаті, суд вважає хибними з таких підстав.

Встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року за № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2008-2009 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від

26.07.1996року за №836.

Згідно з ч. ч. З, 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завдання адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України; ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаЬлідой Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП від 28.02.91 року, ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про зміни до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-У; ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік»; Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» № 2154 від 27 квітня 2010 року; ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»; рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007; рішенням Конституційного Суду України від 22І05.2008 року за № 10- рп/2008, ст. ст. 2-17, 71, 86,160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про призначення, нарахування та виплату недоотриманих сум соціальних виплат задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації по нарахуванню та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня

ОСОБА_1, як особі, яка є інвалідом війни та постраждалою в наслідок «Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації та Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007-2010 роки в розмірі восьмі мінімальних заробітних плат, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області та Харківській обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 та 2010 роки у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, передбачені ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Оскарження постанови не зупиняє її виконання.

Суддя Г.І. Ільїна