Справа № 755/12144/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5)

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року

у справі №755/12144/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

до відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5)

про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві звернулось до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5), в якому просило:

- прийняти рішення про примусове видворення з території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1;

- затримати з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців;

- рішення суду звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами допущено порушення правил перебування на території України, а також відсутні документи, які дають право виїзду та/або в'їзду на територію України, відповідач як громадянин Народної Республіки Бангладеш не відносяться до осіб, яким надано статус біженця і не є особами, які потребують додаткового захисту, та відсутні підстави вважати, що останні підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1, довідка № 152 від 11 серпня 2018 року. Затримано громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1, довідка № 152 від 11 серпня 2018 року, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість місяців). Рішення суду звернутодо негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в даному випадку відсутні підстави для видворення та обмеження свободи пересування шляхом затримання відповідача і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 (ОСОБА_5) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Народної Республіки Бангладеш.

11 серпня 2018 року в ході проведення заходів направлених на виявлення фактів порушення міграційного законодавства, співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві був виявлений за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 4-А громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, 11.08.2018 відносно зазначеного громадянина Народної Республіки Бангладеш, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення 11 серпня 2018 року по вул. Березняківська, 4-а виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживав без документів на право проживання на території України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

11 серпня 2018 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Угро О.С. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1, в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 12 серпня 2018 року.

Однак, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф не сплатив та добровільно не покинув територію України.

З огляду на те, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення та є підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов висновку про обґрунтованість дій Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві та наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно пункту 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з поясненнями наданими співробітникам міграційної служби, відповідач прибув в Україну перетнувши кордон на ділянці з Російською Федерацією з метою отримати притулок. Проте до компетентних органів документи на отримання посвідки про тимчасове проживання в України або дозволу на імміграцію в Україну не подавав та не оформлював. Для продовження терміну перебування в Україні в органі міграційної служби не звертався. До органів міграційної служби зі зверненнями для надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту також не звертався.

Так під час розгляду даної справи судом було встановлено, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався та відсутні відомості щодо прийняття органом міграційної служби рішення про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує захисту.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є:

- відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України;

- бажання потрапити у країни Західної Європи, незаконним шляхом через територію України;

- відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України:

- відсутність документів, на право перебування на території України:

- відсутність на території України родинних зв'язків:

- відсутність дозволу на працевлаштування та постійного місця проживання та законного джерела отримання коштів.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що підстави передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що забороняють застосовувати до відповідача примусове видворення відсутні.

Враховуючи викладені обставини справи та норми права, з огляду на те, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 досяг 18-річного віку, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також документів на повернення, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не приймає до уваги посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано та не надано належної оцінки тій обставині, що апелянту не було надано можливості оскаржити постанову про накладення адміністративного стягнення, так як постанова прийнята 11 серпня 2018 року тоді як позов подано 14 серпня 2018 року, з огляду на наступне.

Так відповідно до статті 289 КАС України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня винесення постанови, разом з цим звернення органів державної міграційної служби до суду не позбавляло відповідача права звернення до суду з оскарженням постанови про накладення адміністративного стягнення від 11.08.2018.

Крім того колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що під час розгляду справи був задіяний перекладач ОСОБА_7, що свідчить про дотримання вимог законодавства про належний доступ до правосуддя, та можливість відповідача розуміти всі процесуальні дії, що відбувались під час слухання справи.

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 про розгляд справи без участі адвоката, що нівелює посилання апелянта.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 272, 288, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 (ОСОБА_5) - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький