Справа № 804/4321/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Справа № 804/4321/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Беззубкін С.М., Стирнік Ю.В. Войтенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Торгово-виробничої фірми "АСТРА" Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управлінння ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №, № від 23.05.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2018р. Торгово-виробнича фірма «АСТРА» Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № форми «Р» від 23.05.2018р. за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 83 333,75 грн. (за податковими зобов'язаннями 66 667,00 грн. та штрафна санкція - 16 666,75 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № форми «ПН» від 23.05.2018р. за яким позивача попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 1201.2 ст. 1201 ПК України та згідно зі ст.1201 ПК України застосовано штраф у сумі 44112,88 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Альфа Хот-Трейд» (стара назва - ТОВ «Агропромінь») за період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. за результатами якої 26.04.2018р. був складений акт за №21858/04-36-14-17/13468510 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість за грудень 2016р. на загальну суму 66 667,00 грн.; порушення позивачем п.201.10 ст.201 ПК України в результаті чого позивачем при здійсненні реалізації послуг за грудень 2016р. не зареєстровані податкові накладні в ЄРПН на загальну суму податку на додану вартість 88225,75 грн. За наведені вище порушення 23.05.2018р. на підставі наведеного акту перевірки відповідачем були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошових зобов'язань та застосування штрафних санкцій. Позивач не погоджується із вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями посилаючись на те, що підставою для донарахування грошових зобов'язань з ПДВ стало не підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Альфа Хот-Трейд» (стара назва - ТОВ «Агропромінь») через відсутність у штаті контрагента позивача необхідної кількості працівників, відповідного обладнання у власності, однак реальність господарських операцій позивачем підтверджується двома договорами про надання послуг у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах № 24 від 25.11.2016р. та №25 від 28.11.2016р. На виконання вказаних договорів ТОВ «Агропромінь» надало позивачеві послуги з розробки робочих креслень земельних ділянок, що підтверджується актами виконаних робіт та робочими кресленнями для виготовлення проектів землеустрою, вказані роботи були оплачені позивачем повністю, у тому числі і частина оплати була здійснена на користь нового кредитора - ТОВ «НТ-Сталь» зміна якого відбулася шляхом повідомлення позивача, що не суперечить вимогам цивільного законодавства, щодо відступлення права вимоги за ст.516 ЦК України, вказаний договір не визнаний недійсним, а тому позивач вважає, що з боку позивача порушення цивільного і податкового зобов'язання при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Агропромінь» відсутні. Окрім того, позивач зазначає, що під час перевірки зустрічні звірки із контрагентом позивача не проводились в порушення вимог п.73.5 ст.73 ПК України незважаючи на те, що саме на контролюючий орган покладається обов'язок проводити відповідні перевірки, тоді як позивач не має таких повноважень, юридична відповідальність має індивідуальний характер, а порушення допущені контрагентом позивача не впливають на права та обов'язки іншого платника податків за ст.61 Конституції України та практикою Європейського Суду з прав людини. За викладеного, позивач вважає, що висновки відповідача щодо фіктивності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Агропромінь» є необґрунтованими та незаконними, а, відповідно, є і протиправним оспорюване податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачеві сум ПДВ та штрафу за наведеними господарськими операціями. Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу до позивача за не реєстрацію позивачем податкових накладних у ЄРПН, виписаних у грудні 2016р., позивач зазначає, що за наказом №1964-п підставою для перевірки не була своєчасність реєстрації податкових накладних у ЄРПН, таким чином своєчасність реєстрації податкових накладних у ЄРПН є предметом камеральної перевірки за результатами якої складається окремий акт та податкове повідомлення-рішення, проте посадові особи відповідача вийшли за межі своїх повноважень та за межі перевірки, оскільки здійснили перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у ЄРПН у межах документальної позапланової виїзної перевірки в порушення вимог ст.ст. 75, 86 ПК України. Додатково у поясненнях представник позивача вказує на те, що у акті перевірки лише вказано, що згідно бази даних ЄРПН не встановлено реєстрацію податкових накладних на суму 88225,75 грн. зареєстрованих позивачем у податковій декларації з ПДВ за грудень 2016р. Окрім того, позивач посилається і на те, що за п.201.10 ст. 201 ПК України (станом на грудень 2016р.) податкові накладні не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН. Також в п.1201.2 ст.1201 ПК України станом на грудень 2016р. була передбачена відповідальність лише за відсутність з вини платника реєстрації ПН/РК, що підлягає наданню покупцю-платнику податку на додану вартість. Отже позивач вважає, що у грудні 2016р., коли виник обов'язок позивача зареєструвати податкові накладні, які не надаються покупцю, не була передбачена відповідальність за порушення строків реєстрації в ЄРПН, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, тому застосування відповідальності, введеної з 01.01.2017р. не відповідає положенням ст.58 Конституції України відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві просив відмовити у задоволенні даного адміністративного позову у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем у ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача за грудень 2016р. на запити ревізора не було надано завдання та додатки, за якими має визначатися технічне замовлення, первинна документація щодо подальшої реалізації послуг, придбаних у ТОВ «Агропромінь», бухгалтерську документацію, договір відступлення права вимоги. Розрахунки за договорами в сумі 235650,00 грн. проведено на користь ТОВ «Агропромінь» у сумі 164350,00 грн. на адресу ТОВ «НТ-Сталь» за договором відступлення права вимоги №8/П від 20.01.2017р., при цьому, вказаний договір про відступлення права вимоги до перевірки надано не було, інформаційні бази даних з ПДВ (ЄРПН) свідчать про відсутність господарських відносин між ТОВ «Агропромінь» та ТОВ «НТ-Сталь» на підставі яких могла виникнути заборгованість у ТОВ «Агропромінь» перед ТОВ «НТ-Сталь». Вищевказані документи не дають можливості встановити, яким чином здійснювались замовлення робочих креслень, не підтверджують і не розкривають суть, внутрішню сторону господарської операції з виконання договорів про надання послуг, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Умови договору не містять конкретних вимог щодо змісту, обсягу і порядку надання послуг, акти виконаних послуг не дають можливості ідентифікувати перелік наданих послуг, а містять лише загальне формулювання, неможливо встановити необхідність у залученні ТОВ «Агропромінь», строки виконання послуг, відповідальних осіб, кількість годин, витрачених на виконання послуг та результат, що в свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання послуг у діяльності позивача. У процесі перевірки було проведено аналіз податкової звітності та інформаційних баз даних ДФС України ТОВ «Агропромінь» за результатами якого не встановлено наявності у підприємства власного або орендованого обладнання, не встановлено наявність технічного персоналу, наявність якого обумовлюється не лише специфікою обумовлених операцій, а також і умовами договорів, з 01.01.2017р. ТОВ «Агропромінь» не подає жодної податкової звітності, аналізом ЄРПН не встановлено придбання вказаних послуг у інших суб'єктів господарювання, відповідно до даних ЄДРПОУ серед видів діяльності ТОВ «Агропромінь» відсутній такий вид діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах. Вказані факти свідчать про відсутність реальної можливості надання ТОВ «Агропромінь» послуг з розробки робочих креслень земельних ділянок, розташованих на території Дніпропетровської і Кіровоградської областей. Крім того, аналіз податкової звітності позивача свідчить про можливість здійснювати виготовлення робочих креслень та іншої документації із землеустрою самостійно, оскільки за штатним розкладом у грудні 2016р. на підприємстві позивача працювали 10 осіб серед яких 1- завідувач сектору землеустрою, 4-інтежери-землевпорядники, 1 особа головний геодезист, 1 особа - інженер-геодезист, і 1 особа - геодезист, а також відповідно до листа від 19.04.2018р. №19/04-1 робочі креслення земельних ділянок, отримані від ТОВ «Агропромінь», що стали складовою частиною робіт з виготовлення проектів землеустрою, проте більшість проектів з землеустрою реалізовані позивачем до інших суб'єктів раніше, ніж акт про надані послуги від 22.12.2016р. між позивачем та ТОВ «Агропромінь». Ані до перевірки, ані до суду не було надано первинної бухгалтерської документації щодо використання в господарській діяльності робочих креслень земельних ділянок, отриманих згідно договорів №24 від 25.11.2018р. та №25 від 28.11.2018р. від ТОВ «Агропромінь». Вищевказані факти свідчать про відсутність ділової мети, економічної обґрунтованості, об'єктивної необхідності у замовленні послуг у ТОВ «Агропромінь». Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.03.2018р., від 27.03.2018р., від 06.06.2018р. Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу за не реєстрацію позивачем податкових накладних у ЄРПН, відповідач зазначає, що системний аналіз ст.ст.75,86 ПК України вказує на те, що під час здійснення документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган має виявити та зафіксувати всі порушення норм податкового законодавства контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Крім того, факт відсутності реєстрації податкових накладних контролюючий орган може виявити лише під час їх дослідження. Також, відповідач вказує і на те, що доводи позивача стосовно порушення проведення виду перевірки жодним чином не спростовують факту допущеного порушення вимог законодавства за що до позивача правомірно застосовані штрафні санкції за п.1201.2 ст.1201 ПК України. У зв'язку з наведеним, представник відповідача вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та скасуванню не підлягають.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 10.08.2018р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Торгово-виробнича фірма «АСТРА» Товариство з обмеженою відповідальністю зареєстроване як юридична особа 26.06.1992р. за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, Соборний район, вул. Барнаульська, буд. 2-А офіс 213, знаходиться на обліку у ДПІ у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією витягу з ЄДРПОУ та відомостями, наведеними в акті перевірки від 26.04.2018р., які не оспорюються сторонами (а.с.9-12, 17-19 том 1).

У період з 11.04.2018р. по 12.04.2018р. посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість (ПДВ) по взаємовідносинах з ТОВ «Альфа Хот-Трейд» (стара назва - ТОВ «Агропромінь») за період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. за результатами якої був складений акт №21858/04-36-14-17/13468510 від 26.04.2018р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем, а саме:

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження ПДВ за грудень 2016р. на загальну суму 66 667 грн.;

- п.201.10 ст.201 ПК України в результаті чого позивач при здійсненні реалізації послуг за грудень 2016р. не зареєстровано податкові накладні в ЄРПН на загальну суму ПДВ 88225,75 грн. (а.с.17-41 том 1).

На підставі вищенаведеного акту перевірки відповідачем 23.05.2018р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за податковими зобов'язаннями - 66 667 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16 666,75 грн. згідно розрахунку доданого до рішення (а.с.51-52 том 2);

- № за яким до позивача за не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН застосований штраф у сумі 44120,88 грн. згідно розрахунку доданого до рішення (а.с.53-55 том 1).

Позивач просить визнати протиправними та скасувати вищенаведені податкові повідомлення-рішення посилаючись на їх необґрунтованість та незаконність, оскільки з боку позивача порушення цивільного і податкового зобов'язання при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Агропромінь» відсутні.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 66 667 грн., за штрафними санкціями - 16 666,75 грн., суд виходить з наступного.

Зі змісту акту перевірки від 26.04.2018р. видно, що підставою для прийняття вищенаведеного податкового повідомлення-рішення стали обставини щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Агропромінь» (на момент перевірка нова назва підприємства - ТОВ «Альфа Хот-Трейд) у грудні 2016р. встановлені під час перевірки посадовими особами контролюючого органу через те, що ТОВ «Агропромінь» не мав у штаті відповідної категорії працівників, не мав у власності чи в оренді відповідного обладнання та не подавав податкової звітності, аналізом ЄРПН не встановлено придбання вказаних послуг у інших суб'єктів господарювання, відповідно до даних ЄДРПОУ серед видів діяльності ТОВ «Агропромінь» відсутній такий вид діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах, а також у зв'язку з тим, що позивач мав технічні можливості розробити відповідні креслення власними силами.

Проте, наведені висновки посадових осіб контролюючого органу не узгоджуються із фактичними обставинами та нормами чинного податкового законодавства, не відповідають вимогам податкового законодавства та Конституції України з наступних підстав.

Пунктом 4.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом У цього Кодексу - п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій , зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПК України.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Також і за приписами п.201.10 ст.201 наведеного вище Кодексу, встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Таким чином, з аналізу наведених норм видно, що датою виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, при цьому, передбачено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Також, за вищезгаданими нормами передбачено, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, витрат і доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарський операцій, зокрема і реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних продавцем товарів та послуг, що дає право покупцю на віднесення вказаних сум до податкового кредиту.

Разом з тим, ні актом перевірки, ні в ході судового розгляду справи судом не встановлено відсутності у позивача податкових накладних по взаємовідносинах позивача з його контрагентом - ТОВ «Агропромінь» у спірний період при здійсненні фінансово-господарських операцій за наведеними у акті перевірки господарськими операціями.

Таким чином, отримання позивачем податкових накладних від його контрагента - ТОВ «Агропромінь», які були зареєстровані контролюючим органом у Єдиному реєстрі податкових накладних, є обов'язковими підставами для включення їх до податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем протягом звітного періоду згідно до вимог ст.ст. 198, 201 ПК України.

Так, як встановлено у ході судового розгляду справи та підтверджується і наявними в матеріалах справи документами, між ТВФ «АСТРА» ТОВ (Замовником) та ТОВ «Агропромінь» (Виконавцем) (на момент перевірки змінено назву на ТОВ «Альфа Хот-Трейд») було укладено два договори про надання послуг (робіт) за №24 від 25.11.2016р., та № 25 від 28.11.2016р. (а.с.59-61, 63-65 том 1).

За п.1 наведених договорів,Виконавець зобов'язувався надати Замовнику послуги з розробки робочих креслень детального плану території земельної ділянки (загальною площею 110 га) розташованої: Кіровоградська обл., Петровський район (Зеленівська сільська рада), розташованих на території Дніпропетровської обл., а Замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги.

Згідно п.2.3 договорів факт надання Відповідачем послуг засвідчується актами виконаних послуг (робіт).

Вартість послуг за договором №24 складає 210 000 грн. (ПДВ 20% - 35000,00 грн.) за договором № 25 - 190 000,00 грн. (ПДВ 20% - 31666,70 грн.) - п.4.1 договорів.

При цьому, за п.2.4 наведених договорів передбачено право Виконавця робіт - ТОВ «Агропромінь» залучати третіх осіб для надання послуг за цими договорами.

Факти здійснення реальності господарських операцій позивачем із вказаним вище контрагентом за наведеним договором підтверджується копіями наданих як до перевірки, так і до суду, копіями актів №1 виконаних послуг (робіт) від 22.12.2016р., копіями податкових накладних №57 та № 58 від 22.12.2016р., відповідними кресленнями, копіями робочих матеріалів ТОВ «Агропромінь» та витягів з технічної документації, копіями завдань на виконання робіт, при цьому, оплата за надані послуги здійснена позивачем у повному обсязі на користь ТОВ «Агопромінь», а також на користь нового кредитора ТОВ «НТ-Сталь» згідно договору про відступлення права вимоги №8/П від 20.01.2017р. та копією повідомлення про відступлення права вимоги від 20.01.2017р. №018/17, що підтверджується копіями платіжних доручень зі змісту яких видно, що позивачем у складі вартості придбаних послуг у тому числі була сплачена і сума податку на додану вартість як покупцем послуг (а.с.62,66-75, 238-250 том 1, а.с.1-66 том 2).

На підставі робочих креслень, розроблених ТОВ «Агропромінь» позивачем були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі договорів, укладених позивачем з КП «Міська інфраструктура», Відділом агропромислового розвитку Павлоградської районної державної адміністрації, Свято-Троїцьким храмом парафії Дніпропетровської Єпархії Української православної церкви, Карабинівською сільською радою, Павлоградським районним центром первинної медико-санітарної допомоги, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Межиріцькою сільською радою, Виконавчим комітетом Вербківської сільської ради, за результатами виконання вказаних робіт позивачем були виписані податкові накладні з 19.12.2016р. по 29.12.2016р., де позивач вказаний продавцем послуг, а покупцем зазначено «Неплатник», оскільки наведені вище організації та фізичні особи не були платниками податку на додану вартість (а.с.76-201 том 1).

Зазначені вище факти підтверджують використання придбаних позивачем послуг у ТОВ «Агропромінь» у його господарській діяльності щодо розроблення проектів землеустрою з приводу відведення земельних ділянок, що відповідає видам діяльності позивача згідно даних витягу з ЄДРПОУ станом на 08.02.2018р. (а.с.9-12 том 1).

Окрім того, реальність господарських операцій підтверджується і тим, що у перевіряємому періоду (за грудень 2016р.) позивач за даними податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік внаслідок реального вчинення господарських операцій з контрагентом - ТОВ «Агропромінь» отримав прибуток (дохід) за результатами своєї діяльності, що не оспорювалося представником відповідача у судовому засіданні та підтверджується змістом копії відповідної податкової декларації (а.с.103-104 том 2).

Доказом того, що підприємство реально здійснює свою господарську діяльність підтверджується також і у відзиві про те, що у штаті підприємства у грудні 2016р. працювали працівники, які мали відповідних фах для виконання робіт з розробки проектів землеустрою земельних ділянок (а.с. 208 том 1).

При цьому, судом встановлено, що позивачем за вказаними господарськими операціями були отримані податкові накладні від ТОВ «Агропромінь» за № 57 та № 58 від 22.12.2016р., які були зареєстровані у ЄРПН, що підтверджується також і даними акту перевірки від 26.04.2018р. та вказане не спростовано у ході судового розгляду справи представником відповідача будь-якими належними та допустимими доказами (а.с.25 том 1).

Отже, з огляду на наведене, висновки посадових осіб контролюючого органу про порушення вимог вищенаведених норм податкового законодавства позивачем внаслідок нереальності господарських операцій за наведеними договорами з ТОВ «Агропроінь» є безпідставними, зробленими на припущеннях посадових осіб контролюючого органу в порушення вищенаведених норм податкового законодавства та спростовуються вище дослідженими доказами, зокрема, первинними бухгалтерськими документами, податковими накладними, які були податковим органом зареєстровані у ЄРПН, тобто зазначене свідчить про дотримання вимог позивачем чинного законодавства, оскільки підстав для відмови у реєстрації податкових накладних за вказаними господарськими операціями контролюючим органом не доведено з урахуванням того, що саме контролюючий орган був наділений повноваженнями зупинити реєстрацію податкової накладної та перевірити реальність вчинення господарських операцій у порядку, визначеному ст.201.16 Податкового кодексу України у редакції, чинній станом на грудень 2016р. та січень 2017р.

Таким чином, аналіз вищенаведених документів та алгоритм дій як позивача, так і його контрагента - ТОВ «Агропромінь» свідчить про те, що позивач діяв у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства та після виконання умов договорів про надання послуг (робіт) отримав від вказаного контрагента вищенаведені послуги ( послуги з розробки робочих креслень детального плану територій земельної ділянки загальною площею 110 га) згідно актів виконаних робіт, а також і отримав податкові накладні від продавця таких послуг, які були зареєстровані у ЄРПН у встановленому законодавством порядку, що давало позивачеві як покупцю право на віднесення вказаних сум податку на додану вартість до податкового кредиту у своїй податковій звітності, з урахуванням того, що порушення вимог законодавства при їх складанні під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу не встановлено, про що в акті не зазначено, а тому за викладених обставин та досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які фіксують реальність здійснення господарської операції, суд приходить до висновку про відсутність порушення саме позивачем як покупцем послуг вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, виходячи із того, що відбувся у відповідний період (грудень 2016р. та січень 2017р.) рух активів позивача по сплаті за придбані ним послуги (роботи) на користь ТОВ «Агропромінь» та нового кредитора за повідомленням про відступлення права вимоги - ТОВ «НТ-Сталь», де у складі вартості придбаних послуг позивачем були і сплачені відповідні суми ПДВ, що не спростовано було представником відповідача жодними належними та допустимими доказами.

А виходячи з того, що рух активів платника податків фактично відбувся, що не заперечувалось представником відповідача, позивач придбав товар (послуги) та прийняв його за актами виконаних робіт та використав його у своїй господарській діяльності, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами, висновки посадових осіб контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.04.2018р., є лише припущеннями таких посадових осіб та спростовуються оформленими у встановленому законодавством порядку первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам ст.ст.1,2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення № про донарахування позивачеві грошових зобов'язань з ПДВ з урахуванням обставин встановлених судом та доказів наданих позивачем, які представником відповідача не спростовані жодними доводами.

Є безпідставними посилання представника відповідача та посадових осіб контролюючого органу на не надання до перевірки завдань, а також договору про відступлення права вимоги № 8/П від 20.01.2017р., оскільки не надання завдання на виконання робіт не може свідчити про безтоварність, фіктивність господарських операцій, за умови надання до перевірки інших бухгалтерських документів, а договір про відступлення права вимоги і не міг бути наданий позивачем, так як позивач не був стороною вказаного договору, а позивача, як боржника, було повідомлено про відступлення права вимоги відповідним повідомленням, що відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому посадова особа контролюючого органу не мала права вимагати у позивача надання відповідного договору відступлення права вимоги саме у позивача.

При цьому, судом враховується і те, що позивачем було надано повідомлення про відступлення права вимоги посадовим особам контролюючого органу про що свідчить зміст акту перевірки від 26.04.2018р. (а.с. 25 том 1).

Також судом критично надається оцінка доводам відповідача на те, що за даними ЄРПН відсутня інформація щодо правовідносин між ТОВ «Агропромінь» та ТОВ «НТ-Сталь» на підставі яких могла виникнути заборгованість у ТОВ «Агропромінь» та надані документи не дають можливості встановити яким чином здійснювалося замовлення робочих креслень, оскільки наведені представником відповідача обставини не можуть служити висновком щодо нереальності господарських операцій, які підтверджені належним чином оформленими бухгалтерськими документами у відповідності до вимог ст.ст.2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що не спростовано представником відповідача жодними доказами.

Є безпідставними посилання представника відповідача на відсутність ділової мети у позивача за вищенаведеними господарськими операціями між позивачем та ТОВ «Агропромінь», з огляду на те, що зі змісту акту перевірки видно, що наявність/відсутність ділової мети взагалі не була досліджена посадовими особами контролюючого органу, а тому не може бути обґрунтованою та належною підставою для встановлення нереальності господарських операцій позивача за вказаними господарськими операціями, що обрані представником відповідача, виходячи з вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Взагалі, зміст акту перевірки від 26.04.2018р. не містить тих посилань, які наведені у відзиві представником відповідача, а тому наведені у відзиві ні би то встановлені під час перевірки обставини не відповідають дійсності, зокрема, відсутності у позивача при укладенні договорів із ТОВ «Агропромінь» ділової мети та економічної вигоди, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача у наведеній частині, так як акт перевірки таких висновків не містить, а тому вказані обставини у відзиві не є належними та допустимими доказами при розгляді даної справи у розумінні ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення посилання представника відповідача на те, що ТОВ «Агропромінь» не подавав звітності, не мав у своєму штаті працівників, відповідного обладнання у власності та інше, оскільки вказані обставини не можуть бути підставами для позбавлення саме позивача права на формування податкового кредиту за умови наявності у позивача всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність господарської операції у відповідності до норм ст.ст. 2, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст.44 ПК України.

При цьому, судом враховується і те, що позивач не може нести відповідальності за недотримання вимог податкового законодавства контрагентами позивача, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальних характер згідно ст. 61 Конституції України.

Є безпідставними і посилання відповідача на недоліки у оформленні первинних документів, на які представник відповідача посилається у відзиві (проте таке посилання у акті перевірки відсутнє), оскільки вказані відповідачем недоліки не можуть свідчити про нереальність господарських операцій з урахуванням аналізу досліджених інших первинних бухгалтерських документів, які надавались позивачем, зокрема, таких документів як податкові накладні, акти виконаних робіт, платіжні документи, що підтверджують сплату за придбаний товар (послуг) та інше.

Окрім того, судом також не можуть бути покладені в основу даного судового рішення посилання посадових осіб контролюючого органу у акті перевірки на те, що відповідні бази даних Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що у межах кримінального провадження №0000038 від 18.03.2017р. встановлено що до складу підприємств з ознаками фіктивності, які задіяні у злочинній схемі кримінального правопорушення відноситься ряд підприємств, у тому числі і ТОВ «Агропромінь», оскільки доказів того, що посадові особи позивача причетні до вказаного кримінального провадження відповідачем не надано (а.с.33 том 1).

Також судом враховується і те, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у його постанові від 03.03.2016р. №5-347кс15 неприпустимим є встановлення преюдиціальних фактів щодо осіб, які не є учасниками конкретного кримінального провадження. Верховний Суд зазначає, що встановлення такої преюдиції суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи, представником відповідача не було суду надано жодних доказів, які б свідчили про причетність посадових осіб позивача до вчинення вищенаведених дій посадовими особами - ТОВ «Агропромінь», зокрема, будь-яких пояснень посадових осіб або інших осіб, які б підтверджували причетність посадових осіб позивача до дій посадових осіб ТОВ «Агропромінь», які містять ознаки фіктивності.

Отже, порушення платником податку - постачальником (продавцем) робіт та послуг податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за умови встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань.

Проте, ні під час проведення перевірки, ні у ході судового розгляду справи відповідних сумісних дій між позивачем та посадовими особами ТОВ «Агропромінь» не було виявлено та жодних доказів цього відповідачем не надано.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 06.0.6.2018р. у справі №822/1866/15, яка є обов'язковою для застосування судом першої інстанції згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, і відповідно до норм Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у його постановах від 13.01.2009р., у постанові від 01.06.2010р., а також і у постановах від 26.12.2006р. №21-262, від 06.09.2008р., від 09.09.2008р. № 21-500во08, від 11.10.2006р. №21-593во06, від 31.01.2011р. №21-47а10.

Також неодноразово зазначалася вказана правова позиція і у Інформаційних листах Вищого адміністративного Суду України від 20.07.2010р. №1112/11/13-10, від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 стосовно того, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку та при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Отже, доводи представника відповідача про те, що контролюючий орган при проведенні перевірки не може встановити повного ланцюгу постачання, не може бути покладено в основу притягнення до відповідальності саме позивача за умови дотримання покупцем товару (робіт/послуг) вимог податкового законодавства, зокрема отримання податкової накладної та проведення оплати за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем сплачено було у суму податку на додану вартість.

Отже, за умови сплати податку на додану вартість позивачем як покупцем у складі вартості товару на нього не може бути покладено тягар відповідальності по сплаті такого податку вдруге, ще й за порушення податкового законодавства продавцем товару.

Також представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів на підтвердження того, яким чином дії третіх осіб можуть впливати на дані податкового обліку позивача, а також і не наведено жодних підстав на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяв без належної обачності і обережності та позивачу було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти та/або контрагенти його контрагентів, аж до виробників продукції.

При цьому, слід зазначити, що висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях посадових осіб контролюючого органу не підтверджених будь-якими належними та допустимими доказами.

За викладеного, суд приходить до висновку, що із аналізу наданих первинних бухгалтерських документів у ході проведення перевірки у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для висновків про нереальність вищевказаних господарських операцій позивача із його контрагентом, з урахуванням обставин та норм чинного податкового законодавства досліджених судом у ході судового розгляду справи.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, які нібито вчинені контрагентом позивача, які викладені в акті перевірки від 26.04.2018р., оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може і не повинен нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

При цьому, судом враховується і те, що наведений акт перевірки взагалі не містить жодних посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, які перешкоджали або забороняли позивачеві віднести суми податку на додану вартість по вищенаведених правовідносинах з наведеним вище контрагентом до податкового кредиту, з урахуванням того, що як свідчать матеріали справи, а також і підтверджено актом перевірки розрахунки між позивачем із вищевказаними контрагентами за надання послуг були проведені позивачем у безготівковому порядку та позивачем, як покупцем товару (послуг), було сплачено суму податку на додану вартість у складі вартості товару, що не спростовано представником відповідача у ході судового розгляду справи.

Тобто, позивач, сплативши податок на додану вартість у складі вартості товару як покупець, дотримався всіх умов, визначених податковим законодавством щодо сплати податку на додану вартість, включив вказані суми до податкового кредиту, а отже, мав законні та обґрунтовані сподівання на їх відшкодування відповідно до вимог податкового законодавства.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що, при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення № про збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 66 667 грн. та застосування штрафу у сумі 16 666,75 грн., відповідач порушив право позивача на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Агропромінь» у грудні 2016р., передбачене нормами ст.198 ПК України у зв'язку з чим таке порушене право підлягає захисту та відновленню шляхом визнання протиправним та скасування вищенаведеного податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про застосування до позивача штрафу у сумі 44120 грн. 88 коп., суд виходить з наступного.

Зі змісту акту перевірки від 26.04.2018р. та наведеного вище оспорюваного податкового повідомлення-рішення видно, що підставою для його прийняття стали ті обставини, що позивачем не були зареєстровані у ЄРПН податкові накладні, виписані у грудні 2016р. на користь юридичних та фізичних осіб, які не є платниками податку на додану вартість, на загальну суму 88 225,75 грн. в порушення вимог п.201.10 ст.201 ПК України за що на підставі п.1201.2 ст.1201 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 50%, що становить 44120,88 грн. (а.с.53-55 том 1).

Згідно до вимог п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні).

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

За п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України ( у редакції, чинній з 01.01.2017р.)визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій)є

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків - п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

У відповідності до вимог ст. 76 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2017р.) камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

За приписами п.76.3 ст.76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Із системного аналізу вищенаведених норм податкового законодавства можна дійти висновку, що обставини та підстави щодо проведення виїзної документальної перевірки та камеральної перевірки є різними, умови проведення перевірки є різними, при цьому, вказані наведені норми не передбачають проведення камеральної перевірки (щодо своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН) у межах проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Як свідчить зміст копії наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 04.04.2018р. №1964-п вказана перевірка призначена на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України та стосується перевірки питань лише дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Альфа Хот-Трейд» ( стара назва - ТОВ «Автопромінь») за період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. (а.с.15 том 1).

Отже, за оспорюваним наказом посадові особи контролюючого органу були наділені повноваженнями лише проведення виїзної перевірки позивача і лише з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Альфа Хот-Трейд» ( стара назва - ТОВ «Автопромінь») за період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р., а тому проведення в межах вказаної перевірки і своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН не відповідає змісту повноважень, наведених у вищевказаному наказі та суперечить вимогам п.п.75.1.1,п.п.75.1.2 ст.75, ст.76 ПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що проведення посадовими особами перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН у межах проведення документальної позапланової виїзної перевірки є порушенням вищенаведених вимог ст.ст.75,76 ПК України, а, відповідно, і прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу до позивача за відсутність реєстрації податкових накладних у ЄРПН на підставі акту позапланової виїзної перевірки є таким, що суперечить вимогам вищенаведеного податкового законодавства,оскільки своєчасність реєстрації податкових накладних у ЄРПН є підставою для проведення камеральної перевірки.

Окрім того, є безпідставним застосування до позивача штрафу за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням за відсутність реєстрації податкових накладних у ЄРПН за грудень 2016р., виходячи з вимог п.1201.2 ст.1201 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2017р.) з наступних підстав.

Так, у відповідності до п.1201.2 ст.1201 ПК України (у редакції станом на грудень 2016р.) було передбачено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно п.1201.2 ст.1201 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2017р.) визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Отже, аналіз вищенаведених норм податкового законодавства свідчить про те, що вказаною нормою передбачена на грудень 2016р. була передбачена відповідальність за відсутність реєстрації податкової накладної у ЄРПН, що підлягає надання покупцю - платнику податку на додану вартість, а з 01.01.2017р. вказана норма передбачає лише відповідальність у вигляді штрафу за відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю)).

Таким чином, оскільки виписані позивачем у грудні 2016р. податкові накладні, які наведені у акті перевірки від 26.04.2018р. та стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу, позивачем не надавались отримувачу (покупцю), так як останні (покупці послуг - фізичні особи та організації) не були платниками податку на додану вартість, відповідальність за відсутність реєстрації податкової накладної у ЄРПН таких податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю) не передбачена п.1201.2 ст.1201 ПК України, оскільки містить виключення.

З огляду на викладене, посилання представника відповідача на правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу до позивача за відсутність реєстрації податкових накладних у ЄРПН є безпідставними, так як суперечать вищенаведеному аналізу п.1201.2 ст.1201 ПК України, яка містить виключення щодо відповідальності за відсутність реєстрації податкових накладних у ЄРПН, які не надаються отримувачу (покупцю).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем з порушенням прав та інтересів позивача застосовані штрафні санкції до позивача на підставі п.1201.2 ст.1201 ПК України без урахуванням вищенаведених встановлених судом обставин,у зв'язку з чим порушені права та інтереси позивача у даній частині підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.05.2018р.

При цьому, представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні на вимогу суду не навела у відзиві заперечень щодо посилання позивача та безпідставність застосування ст.58 Конституції України з приводу зворотної дії в часі п.1201.2 ст.1201 ПК України з урахуванням того, що судом надавався відповідний час для такого обґрунтування та мотивів, проте, представник відповідача, готуючи доповнення до відзиву, лише скопіювала норми права, які були зазначені у відзиві у порушення вимог ч.2 ст.77, п.5 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 26.04.2018р. обставини, що слугували прийняттю оспорюваних податкових повідомлень-рішень є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 23.05.2018р., прийнятих на підставі вищевказаних висновків, підлягають задоволенню.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1911 грн. 71 коп. понесені позивачем згідно платіжного доручення №1244 від 07.06.2018р. (а.с.3 том 1).

У зв'язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 13.08.2018р. по 31.08.2018р. включно у відпустці, повне судове рішення складається 03.09.2018р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Торгово-виробничої фірми «АСТРА» Товариство з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 23.05.2018р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення№, № від 23.05.2018р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Торгово-виробничої фірми «АСТРА» Товариство з обмеженою відповідальністю (49038, м. Дніпро, вул. Барнаульська, буд. 2-А, оф.213, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1911 грн. 71 коп. (одна тисяча дев'ятсот одинадцять грн. 71 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено -03.09.2018р.

Суддя С.О. Конєва