Справа № 176/1271/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20 серпня 2018 року Справа № 176/1271/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
Супровідним листом від 19.07.2018р. за №176/1271/18/8548/2018 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області було направлено на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу №176/1271/18(провадження 2а/176/24/18) на 22 арк.; копія позовної заяви з додатками на 15 арк.
27.07.2018 р. вищевказану справу розподілено судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 р. було відкрито провадження у справі №176/1271/18, та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадженння.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в м.Жовті Води Дніпропетровської області. 15.02.2018 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питанням призначення пенсії.
06.03.2018 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 06.03.2018 р. №Г 2664-18 було надано відповідь ОСОБА_1 , якою повідомлено, що у останньої право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відсутнє.
Позивач вважає, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06.03.2018 р. № Г 2664-18 про відмову у призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця протиправним, у відповідності до норм ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та такими, що підлягають скасуванню.
В судове засідання, призначене на 20.08.2018 р. з`явився повноважний представник позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та заявив клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засіданні свого представника не направив.
При цьому, суд зазначає, що повноважним представником відповідача, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.
Позивач ОСОБА_1 , 15.02.2018 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України з питання призначення пенсії.
06.03.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України надало відповідь ОСОБА_1 щодо відсутності у останньої права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Відповідач зазначає, що відповідно до п. 4, ч. 1, ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій, відповідно до пункту 20 статті б, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок».
У поданому відзиві, повноважний представник відповідача також зазначає, що прийняте рішення по визначенню статусу ветерана війни, вказане у витязі з протоколу №18 від 26.04.2000 р. грунтується на п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де є згадка про сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами. В довідці військової частини від 16.10.1990 року вказано, що « ОСОБА_2 погиб при исполнении служебных обязанностей в период ликвидации последствий землетрясения в Армянском ССР 21.02.1988 г.».
Шостий, сьомий, восьмий абзаци пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які посилається ОСОБА_1 , стосуються виключно сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних), сім`ї осіб, які, перебували у складі добровольчих формувань, що були включені або не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, та які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, здійснення заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганській областях.
Враховуючи вищевиклядене відповідач у поданому відзиві зазначає, що, довідку військової частини від 16.10.1990 р. надану ОСОБА_1 , норми Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23 вересня 2015 року, а саме відповідно до ч.1, п. 4 Порядку: «Підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, є: 1) свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; свідчення командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу), керівника добровольчого формування, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, завірені печаткою військової частини", п. 6, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та той факт, що проходження зборів є виконанням військового обов`язку в запасі в мирний час і не визначено як вид військової служби, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку у позивача ОСОБА_1 відсутнє.
З урахуванням викладеного вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні, призначеному на 20.08.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник позивача не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання повноважного представника відповідача, суд зазначає, що думка останнього стосовно переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 20.08.2018 р.
При цьому, зважаючи на подане повноважним представником позивача клопотання від 20.08.2018 р. про подальший розгляд справи у подку письмового провадження, суд у відповідності до ч.9 ст.205 КАС України здійснював подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом Серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
В матеріалах справи містяться відомості, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі зверненням щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як дружині померлого військовослужбовця.
06.03.2018 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було надано лист-відповідь від 06.03.2018 р. за № Г 2664-18 щодо права на призначення пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.
Відповідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, дружини, якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків).
Пунктом 6 статті 2 визначені види військової служби. Проходження зборів|є виконанням військового обов`язку в запасі в мирний час і не визначено як вид військовоїстужри.
За таких обставин, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку у ОСОБА_1 відсутнє.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком ви набудете у віці 60 років та за наявності страхового стажу не менше 29 років.
13.04.2018 р. ОСОБА_1 було подано до відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №21 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву від 13.04.2018 р. для визначення права на призначення пенсії як майбутньому пенсіонеру.
2604.2018 р. відділом з питань призначення та перерахунків пенсії №21 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано лист-відповідь від 26.04.2018 р. за № 148/03.25/29 щодо права на призначення пенсії ОСОБА_1 , як майбутньомуу пенсіонеру, в якому зазначено наступне.
Відповідно до наданих документів стаж роботи, врахований по 30.11.2012 року, складає 21 рік 11 місяців 28 днів.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 буде набуте право на пенсію за віком, у віці 60 років, а саме: з 04.04.2022 року, за наявності не менше ніж 29 років страхового стажу.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2022 року 29 років страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком Ви матимете після досягнення віку 63 років за наявністю страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2025 року - від 19 до 29 років.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають:
чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до ст.44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок;
Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доводи відповідача, щодо правомірності дій останнього, які виразились у відмові в призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спростовуються наступним.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 було подано до Головного управління Пенсійного фонду України документи в підтвердження вимог для призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку, у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серія ІІІ-КИ від 419087 від 27 грудня 1985 року відділу ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому, а також паспорт громадянки України ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 виданий Жовтоводським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 серпня 2001 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у Вірменській РСР серія НОМЕР_3 від 01 березня 1989 року Жовтоводсь ким міськвідділом ЗАГС м. Жовті Води Дніпропетровської області; довідку № 189 від 16 жовтня 1990 року, видану військовою частиною м.П`ятихатки про те, що ОСОБА_3 загинув під час виконання службових обов`язків в період ліквідації наслідків землетрусу у Вірменській РСР; витяг з протоколу № 18 засідання обласної комісії по визначенню статусу вете ранів війни м. Дніпропетровськ від 26 квітня 2000 року, в якому зазначено, що комісією прийнято рішення про визнання учасником бойових дій Граму Те тяну ОСОБА_5 , 1962 року народження на підставі ст. 10 п. 1, а також посві дчення «Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 видане 15 травня 2012 року Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради.
Суд зазначає, що відповідно до паспорта громадянки України серія НОМЕР_2 виданого Жовто водським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 серпня 2001 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, станом на 2018 рік останній випов нилось 55 років.
При цьому, в підтвердження страхового стажу роботи до органів Пенсійного фонду ОСОБА_1 було надано відомості, які містяться в трудовій книжці, та ли ст Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській об ласті № 148/03.25/29 від 26.04.2018 р. ОСОБА_1 , яким враховано стаж по 30.11.2012 року, який складає 21 рік 11 місяців 28 днів.
Зазначені вище обставини, встановлені судом та підтверджені належними та допустимими доказами, вказаними вище, спростовують доводи відповідача, викладені в листі-відповіді від 06.03.2018 р. №Г2664-18 та наведені у відзиві на позовну заяву.
Відтак, встановивши відповідно до ч.2 ст.2 КАС України протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06.03.2018 р. № Г2664-18 про відмову у призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); суд приходить до обґрунтованого висновку, що задоволення позовної заяви у спосіб захисту права, обраний позивачем, а саме: шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06.03.2018 р. №Г 2664-18 про відмову у призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити дострокову пенсію зі зменшенням пенсійного віку з 15.02.2018 р., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 як дружині померлого військовослужбовця.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення; зобов`язати вчинити певні дії, та зважаючи на той факт, що позивач у відповідності до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення; зобов`язати вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06.03.2018 р. №Г 2664-18 про відмову у призначенні дострокової пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити дострокову пенсію зі зменшенням пенсійного віку з 15.02.2018 р., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дружині померлого військовослужбовця.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова