Справа № 820/4039/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4039/18
Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Зеленського В.В. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Хуторненко Е.В., представника відповідача - Новикова В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду, від 12.07.2018, суддя Супрун Ю.О., вул. Мар`їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004 повний текст складено 20.07.18 по справі № 820/4039/18

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить суд, з урахуванням уточнюючого адміністративного позову:

- визнати дії відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щодо відмови встановлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, протиправними;

- зобов`язати відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (, 61052, вул. Кацарського, 56, м. Харків) встановити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.

Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щодо відмови встановлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення - протиправними.

Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , 61052, вул. Кацарського, 56, м. Харків) встановити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Харківського обласного військового комісаріату (, 61052, вул. Кацарського, 56, м. Харків).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що позивач до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась з пакетом документів, щодо встановлення останній статусу "Член сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби". Надалі позивачу, на її звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення статусу "Член сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби" відмовлено згідно із витягом з протоколу від 24.11.2017 року за № 32 на підставі п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують перебування останньої на повному утриманні загиблої доньки. Отримавши відмову зазначеного статусу, позивач повторно звернулась з пакетом документів до Харківського обласного військового комісаріату, додавши довідку від 13.12.2017 року без номеру за підписом депутата міської ради ОСОБА_2 . Витягом з протоколу Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 29.12.2007 року за №34 було прийнято рішення щодо направлення відповідного запиту до Вовчанської міської ради Харківської області. Листом від 02.02.2018 року № 287/ВСЗ позивачу було повідомлено про прийняте рішення. Водночас, листом від 30.01.2018 року за №02-22/230/6 Вовчанська міська рада повідомила про неможливість підтвердити факт перебування позивача на утриманні своєї доньки. А отже, витягом з протоколу Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 06.03.2018 року за № 3 позивачу було повторно відмовлено у встановленні вище зазначеного статусу і видачі відповідного посвідчення. Вважає, що судом першої інстанції не були досліджені викладені обставини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав зазначені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, просив їх задовольнити.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, посилається на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, винесеним з дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин по справі, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач, а також її представник підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Вважають рішення суду першої інстанції таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, і отримує пенсію призначену в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 02.03.2017 року (пенсійна справа ), що підтверджується копією довідки № 4797 від 05.07.2017 року, довідкою за № 3320 від 17.04.2018 року, а також копією довідки № 4798 від 05.07.2018 року про виплати зараховані позивачу в разі втрати годувальника за періоди з березня 2017 року по липень 2018 року включно.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданої 29.12.1981 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 .

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 11.05.2010 року, зроблено відповідний актовий запис за № 42, яким вбачається, що прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 - Кошмай.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданої 02.03.2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 38 років, відповідно до якого зроблений відповідний актовий запис за № 3690.

Копією лікарського свідоцтва про смерть № 39 від 02.03.2017 року та довідки про причину смерті № 39 (до форми 106/о № 39) встановлено, що ОСОБА_6 причина смерті була "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії", смерть настала під час проходження військової служби.

Згідно з копією витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців встановлено, що захворювання, солдата ОСОБА_6 , 1979 року народження - "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії", яке призвело до смерті - пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно копії витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по особовому складу) зазначено, що відповідно до пунктів 7, 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 , курсанта навчального взводу звязку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку виключено зі списків особового складу Збройних Сил України, у зв`язку зі смертю.

Копією витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по стройовій частині) за № 80 від 29.03.2017 року вбачається, що солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 , курсанта 4 навчального взводу зв`язку 1 навчальної роти зв`язку, 1 навчального батальйону зв`язку, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь", м. Київ в результаті захворювання "Субарахноїдальний крововилив із правої внутрішньої сонної артерії" і наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 (по особовому складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю, смерть пов`язана з проходженням військової служби, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Як вбачається, із копії листів від 11.12.2017 року з аналогічним змістом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , підтверджують факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у померлої під час виконання військової служби доньки ОСОБА_6 .

Як встановлено судом, для отримання посвідчення та статусу "Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" позивач звернувся з заявою та необхідним пакетом документів до Вовчанського районного військового комісаріату Харківської області.

Листом від 27.11.2017 року за № 2945/ВСЗ Харківській обласний військовий комісаріат направив до Військового комісаріату Вовчанського районного військового комісаріату витяг з протоколу засідання комісії від 24.11.2017 року № 32.

Копією Витягу з протоколу засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби за № 32 від 24.11.2017 року, вбачається, що громадянці ОСОБА_1 , було відмовлено в встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби керуючись відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп, оскільки позивачем не надано було документ, що засвідчує про те, що ОСОБА_1 , як мати померлого військовослужбовця ОСОБА_6 знаходилась на день її смерті та в період проходження військової служби на повному утриманні військовослужбовця ОСОБА_6 .

Після отримання вищезазначеного витягу з протоколу за № 32 від 24.11.2017 року, позивач звернулась з відповідною заявою до Вовчанської міської ради Харківської області.

Згідно копії довідки № б/н від 13.12.2017 року виданої, Вовчанською міської радою та підписаною депутатом міської ради, громадянці ОСОБА_1 , встановлено, що вона дійсно була на утриманні померлої доньки ОСОБА_6 .

Позивач повторно звернулась до Вовчанського районного військового комісаріату Харківської області з заявою та пакетом документів для отримання посвідчення та статусу "Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" .

При цьому, листом від 02.02.2018 року № 287/ВСЗ позивачу ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлено, що у зв`язку з тим, що довідка депутата міської ради від 13.12.2017 року № б/н не є юридичним документом, комісія прийшла до висновку про направлення запиту до виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області щодо підстав надання довідки стосовно знаходження позивача на утриманні своєї доньки, військовослужбовця ОСОБА_6 , на день її смерті. Після отримання відповіді від виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області буде повторно розглянуто заяву позивача.

Листом від 12.01.2018 року за № 80/ВСЗ Харківській обласний військовий комісаріат звернувся до Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області, в якому просив останнього офіційно підтвердити факт щодо знаходження на утриманні громадянки ОСОБА_1 , своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_6 .

Листом від 30.01.2018 року № 02-22/230/6 Вовчанська міська рада Харківської області на лист від 12.01.2018 року № 80/ВСЗ повідомило Харківській обласний військовий комісаріат, що з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп міська рада не має можливості офіційно підтвердити факт щодо знаходження громадянки ОСОБА_1 , на утриманні своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_6 , так, як відсутні відомості щодо джерела фінансування ОСОБА_1 . Крім того, вказав, що у довідці виданою депутатом міської ради ОСОБА_2 , від 13.12.2017 року засвідчено факт викладений зі слів сусідів.

Враховуючи вищевикладене, витягом з протоколу засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби за № 3 від 06.03.2018 року повторно громадянці ОСОБА_1 , було відмовлено в встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби керуючись відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп, оскільки позивачем не надано було документ, що засвідчує про те, що ОСОБА_1 , як мати померлого військовослужбовця ОСОБА_6 знаходилась на день її смерті та в період проходження військової служби на повному утриманні військовослужбовця ОСОБА_6 . Крім того, зазначив, що Вовчанська міська рада Харківської області листом від 30.01.2018 року № 02-22/230/6 не підтвердив факт щодо знаходження громадянки ОСОБА_1 , на утриманні своєї доньки військовослужбовця ОСОБА_6 .

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно була на утриманні померлої доньки ОСОБА_6 , у зв`язку з чим позивачу має бути встановлений статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видане відповідне посвідчення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей дія цього Закону, зокрема, поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п. 13 ст. 14 вищевказаного Закону, особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - батьки; - один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; - діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Підставою для отримання Посвідчення члена сім`ї загиблого слугують положення Закону № 3551-XII.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-8/99 від 03.06.1999 ( рішення № 5-рп/99 , справа про офіційне тлумачення терміна член сім`ї) визначено, що в т.ч. до кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки № б/н від 13.12.2017 року виданої, Вовчанською міської радою та підписаною депутатом міської ради, громадянці ОСОБА_1 , встановлено, що вона дійсно була на утриманні померлої доньки ОСОБА_6 .

Також, матеріалами справи підтверджено, що захворювання доньки позивача, ОСОБА_6 , яке призвело до смерті - пов`язане з проходженням військової служби.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що позивачу безпідставно було відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у наданні позивачу статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів вказує на те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав обов`язок щодо доказування своїх дій (рішень) передбачених статтею 77 КАС України, та беззаперечних доказів, що спростовують обставини встановлені довідкою за № б/н від 13.12.2017 року до суду не подав.

Таким чином, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів правомірності спірної відмови.

Колегія суддів вказує на те, що відповідач, відмовляючи у встановленні ОСОБА_10 статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, порушив її Конституційні права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів вказує на те, що захист прав позивача буде повним та достатнім шляхом визнання дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови встановлення ОСОБА_1 статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення - протиправними, а також зобов`язання відповідача встановити позивачу статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

З огляду на вищезазначене, а також порушення відповідачем у спірних правовідносинах вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі № 820/4039/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства .

Головуючий суддя (підпис)В.О. Бондар
Судді(підпис) (підпис) В.В. Зеленський В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 22.10.2018.