Справа № 826/9352/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2018 року № 826/9352/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕС ГРУП БУДІВНИЦТВО»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ «ДЖІ ЕС ГРУП БУДІВНИЦТВО» - звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 26.03.2018р. № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що акт перевірки від 22.02.2018р. № 97/26-15-14-01-05/38234930 та винесене на підставі нього податкове повідомлення рішення прийняте у повній відповідності до чинного законодавства України, аргументоване доказами та актуальною судовою практикою.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що на підставі наказу від 07.02.2018р. №1947, направлення від 09.02.2018р. № 147/26-15-14-01-05 та п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у зв'язку з ненаданням пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від № 43167/10/26-15-14-01-05, по взаємовідносинах із ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300), проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300) за період січень, лютий, березень, травень, травень, червень, липень 2017 року.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 22.02.2018р. № 97/26-15-14-01-05/38234930 (далі - Акт перевірки).

Зазначеним актом перевірки було встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 p. №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 55 167 грн., в тому числі за липень 2017 року на суму 55 167 гривень.

26 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі зазначеного Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № (далі - ППР), яким ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» було збільшено суму грошового зобов'язання на 68 959 грн, з яких 55 167 грн. - податкове зобов'язання з податку на додану вартість, 13 792 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Податковий кодекс України містить наступні нормативні положення щодо порядку формування податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа №808/2549/17, адміністративне провадження №К/9901/49439/18), визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Згідно з п. 123.1 ст. 124 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В Акті перевірки від 22.02.2018р. № 97/26-15-14-01-05/38234930 встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300), внаслідок чого завищено податковий кредит за липень 2017 року в сумі 55 167,00 грн.

Відповідно до використаної в ході перевірки наявної інформації в базах даних ДФС України ІС «Податковий блок» стосовно ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300) зареєстровано Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 26.10.2016 за №0062826. Дата взяття на облік в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві: 26.10.2016 №85. Свідоцтво платника ПДВ №200294427 від 01.12.2016, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 92, статус свідоцтва - діюче.

Стан « 0» - платник податків за основним місцем обліку.

Згідно бази даних ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300) не подано до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2017 року.

Інформація про трудові ресурси: податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ) за липень 2017 року Товариством не подано.

В ході перевірки було використано матеріали досудового розслідування Міжрегіонального оперативного управління Офісу ВПП ДФС, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000570, в межах якого було допитано директора ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2). Згідно протоколу допиту від 29.08.2017 р. встановлено, що гр. ОСОБА_1, приблизно в грудні 2016 року, було втрачено паспорт громадянина України. Крім того, гр. ОСОБА_1 повідомив, що жодного відношення до створення, реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «БК «Профітван» - не має, статутний фонд - не вносив, банківських рахунків на ТОВ «БК «Профітван» - не відкривав, будь-яких документів, що стосується ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «БК «Профітван» - не підписував, ліцензій на здійснення будівельних робіт ТОВ «БК «Профітван» - не отримував та будь-яких інших осіб на це не уповноважував, печатки ТОВ «БК «Профітван» - не отримував, довіреностей від імені ТОВ «БК «Профітван» - не виписував, будь-яких фінансово-господарських операцій з підприємствами- постачальниками та підприємствами-покупцями від імені керівника ТОВ «БК «Профітван» - не складав та не підписував.

В ході опрацювання встановлено факт маніпулювання посадовими особами ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300) показниками податкової звітності з податку на додану вартість за відповідний період 2017 року.

Таким чином, за сукупністю вищевикладених фактів, перевіркою не було підтверджено проведення господарських операцій між ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» (код 38234930) та ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» (код 40916300) за липень 2017 року та встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Отже, висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції здійснені між ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» та ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» у періоді, за який проводилися перевірка, не опосередковувалися їх реальним виконанням, відображений в акті від 22.02.2018 № 97/26-15-14-01-05/38234930, що фактично став підставою для прийняття Відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на наявності протоколу допиту директора та головного бухгалтера ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» ОСОБА_1 від 29.08.2017 у кримінальному провадженні № 0000370, у якому зафіксовані його показання про непричетність до фінансово-господарської діяльності зазначеного підприємства.

Відповідно до ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: - документи, визначені цим Кодексом; - податкова інформація; - експертні висновки; - судові рішення; - податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Тобто, протокол допиту ОСОБА_1 від 29.08.2017 був використаний посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві як підстава для висновків за результатами проведеної перевірки ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» всупереч вимогам ст. 83 ПК України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інш.).

Слід зазначити, що податкова накладна не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Однак, наявність лише податкової накладної не є підставою для формування податкового кредиту. Для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідна наявність і інших первинних документів, які б свідчили про реальність такої господарської операції.

Крім того, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Судом встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван». Так, 15.06.2017 між ТОВ «ДЖІ ЕС ГРУП БУДІВНИЦТВО» (підрядник) та ТОВ «Будівельна компанія «Профітван» (субпідрядник) укладено договір субпідряду № 3.

Відповідно до п.1.1 вказаного Договору субпідрядник зобов'язується на свій ризик за завданням підрядника виконати роботи, зміст яких, строк та порядок виконання визначений сторонами в Технічному завданні (Додатком № 1 до Договору) та є його невід'ємною частиною, а підрядник зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх у розмірі та порядку встановленому судом.

На виконання вказаного договору ТОВ «БК «ПРОФІТВАН» на адресу ТОВ «ДЖІ EC ГРУП БУДІВНИЦТВО» в липні 2017 року було виписано податкову накладну та складено акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на загальну суму 331 000,00 грн., у тому числі ПДВ 55166,66 грн., з наступною номенклатурою: улаштування інженерних мереж водопостачання та каналізації по об'єкту: "Реставрація з пристосуванням нежитлової будівлі по вул. Володимирська, 36 (літ. А) та реконструкція з надбудовою нежитлової будівлі по вул. Золотоворітська, 11 (літ. А', А', Б) з об'єднанням у єдиний готельно-офісний комплекс у Шевченківському районі м. Києва".

Позивачем також надано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за липень 2017 року.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проведені в повному обсязі згідно платіжного доручення від 17.08.2017 року №1289 на суму 331 000,00 грн., у тому числі ПДВ 55166,66 грн.

На підтвердження факту виконання робіт за Договором субпідряду № 3 від 15.06.2017р. позивачем надано: технічне завдання № 1 (Додаток № 1 до Договору); Акт виконаних робіт від 31.07.2017р. (Додаток № 2 до Договору); Договірну ціну на будівництво; Розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису; Акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року; Довідку про вартість будівельних робі та витрати; підсумкову відомість ресурсів.

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ «ДЖІ ЕС ГРУП БУДІВНИЦТВО», складені для документального оформлення господарських операцій з виконання умов договору субпідряду № 3 від 15.06.2017р. з ТОВ Будівельна компанія «Профітван», суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, останні містять адресу місцезнаходження підрядника та субпідрядника, адресу виконання робіт, вартість виконаних робіт, акт приймання виконаних робіт.

Суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Щодо посилання контролюючого органу на інформацію отриману в межах кримінального провадження № 0000370 та протокол допиту ОСОБА_1 від 29.08.2017р., згідно якої ОСОБА_1 не причетний до реєстрації та господарської діяльності підприємства ТОВ «БК «ПРОФІТВАН», в якому він займав посаду директора та головного бухгалтера, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року, справа №816/809/17.

У вказаній постанові Верховний Суд вказав на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Даних про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарюючих суб'єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів податковим органом надано не було. Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 26 березня 2018 року.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕС ГРУП БУДІВНИЦТВО» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 35, поверх 3; ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій