Справа № 205/3278/18
Суддя: Приходченко О. С.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/3278/18
Єдиний унікальний номер 205/3278/2018
Провадження № 2а/205/92/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови провадження в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 травня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора роти 5 батальйону 4 УПП у Дніпропетровській області рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року адміністративний позов залишено без руху, а позивачу запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2, 11 ч. 5 ст. 160, ч. 1 ст. 161 КАС України, з метою усунення яких 4 липня 2018 року позивачем було подано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року адміністративний позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у справі в порядку термінової адміністративної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року у задоволенні клопотання ДПП УПП в Дніпропетровській області про залучення його до участі у справі в якості співвідповідача було відмовлено.

Позивач у своєму позові та письмових поясненнях, які було надано суду 10 вересня 2018 року, посилався на те, що 11 травня 2018 року позивач віз батька ОСОБА_3 з ДЗ «Дорожна клінічна лікарня», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Кедріна, буд. 55, у якій останній проходив лікування після ішемічного інсульту. Дорогою батькові стало зле і позивач зупинився біля аптеки, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 129, з метою придбання ліків, оскільки вільних місць на паркувальному майданчику не було окрім місць для інвалідів, а стан батька погіршувався, позивач прийняв рішення вимушеної зупинки. Зупинка в іншому місці призвела до перекриття руху дорожнього транспорту. Постановою в справі про адміністративне правопорушення від 11 травня 2018 року серії ЕАА № 399526 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення зупинки на місці, яке призначено для інвалідів та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 гривень. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки інспектор не обєктивно зясувала обставини справи, не опитала свідків, чим порушила всебічний та повний розгляд справи, з урахуванням обставин, що склалися, не застосувала більш мяке покарання. Також позивач зазначив, що постанова має містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Позивач у своєму позові просив суд визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 11 травня 2018 року та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. У своїй заяві позивач просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач інспектор роти № 5 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області рядовий поліції ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. 07 вересня 2018 року надала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що 11 травня 2018 року нею винесено оскаржувану постанову, у якій зазначено, що позивач, керуючи автомобілем марки ОСОБА_4, номерний знак НОМЕР_1 у м. Дніпрі по вул. Робочій близько буд. 129 здійснив зупинку на місці, яке позначене як місце для інвалідів, чим допустив порушення п. 8.4. «г» ПДР. Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі. Вважає, що пояснення позивача, викладені у позовній заяві є лише спробою уникнути відповідальності. Просила розглядати справу за її відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2018 року інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області рядовим поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ЕАА № 399526, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП (а.с. 4).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 11 травня 2018 року о 10 годині 55 хвилин, по вул. Робочій у м. Дніпрі, буд. 129, керуючи автомобілем ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке призначено для інвалідів, позначено додатковою табличкою 7.17, чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України.

Зазначену постанову в справі про адміністративне правопорушення після її винесення було вручено позивачу як правопорушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у відповідача існувало переконання про порушення позивачем ПДР України.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Оскаржувана постанова не містить як відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, так і відомості про наявність такого відеозапису на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в ній відсутні посилання на інші докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбачені ст. 251 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з пояснень позивача, ним не заперечується факт зупинки автомобіля на місці, призначеному для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, але така зупинка була обумовлена обєктивними причинами. В автомобілі знаходився батько позивача ОСОБА_3, який переніс ішемічний інсульт і з 29 квітня 2018 року по 10 травня 2018 року перебував у звязку з цим на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Дорожня клінічна лікарня», що підтверджується випискою № 2793 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Дорогою у батька позивача погіршилося самопочуття, і з метою придбання лікарських препаратів, необхідно було зупинитися біля аптеки, а вільним для паркування було лише місце для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, тому позивач зупинився на цьому місці.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач просив відповідача застосувати до нього усне зауваження і не притягувати до адміністративної відповідальності, але прохання позивача інспектором враховано не було.

На підставі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З урахуванням обєктивних обставин, які зумовили необхідність зупинки позивачем автомобіля на місці для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, інспектор могла застосувати положення ст. 22 КУпАП і звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, але цього зроблено не було.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що постанову серії ЕАА № 399526 від 11 травня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 5 ст. 122 КУпАП слід вважати винесеною в порушення прав позивача, тому вона підлягає скасуванню.

На підставі ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

З урахуванням того, що правопорушення позивачем було скоєно 11 травня 2018 року, строк притягнення його до адміністративної відповідальності сплив 11 липня 2018 року. За таких обставин, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Абзацом 2 частини 5 статті 139 КАС України передбачено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при поданні позову до суду на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги, заявлені позивачем, судом було задоволено, а тому, оскільки відповідач є посадовою особою УПП в Дніпропетровській області ДПП, судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Дніпропетровській області ДПП в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ч. 1 ст. 38, п. 7 ст. 247, ст. 251, ч. 3 ст. 283, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 399526 від 11 травня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: 49128, АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП 4, зареєстрований та проживає за адресою: 49128, АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (, місце знаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, Троїцька площа, 2-а) в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: