Справа № 807/2232/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2018 року м. Ужгород№ 807/2232/14
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області до Комунального підприємства "Водоканал м. Ужгород" про зобов'язання виконати пункт 3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 31.03.2014 року №01-13/302 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 327970,65 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Закарпатській області звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Водоканал м. Ужгород" про зобов'язання виконати пункт 3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 31.03.2014 року №01-13/302 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 327970,65 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2014 року судом було відкрито провадження у справі. (Т.1, а.с. 1).

Ухвалою від 19.09.2014 року провадження у справі було зупинене (Т.5, а.с. 10).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2016 року, у зв'язку з закінченням терміну повноважень головуючого судді Дору Ю.Ю., справу визначено до розгляду головуючому судді Луцович М.М.

Ухвалою суду від 01.03.2016 року провадження у справі поновлене.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи згідно протокольної ухвали, яка занесена до журналу судового засідання від 15.08.2017 року судом було замінено Державну фінансову інспекцію в Закарпатській області на її правонаступника у звязку із реорганізацією, а саме на Західний офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (Т.5, а.с. 81-82).

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на виконання п. 2.3.4.2 плану контрольно-ревізійної роботи працівниками Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції на IV квартал 2013 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгород» за період з 01.04.2011 року по 01.01.2014р. Встановлені ревізією порушення законодавства з питань використання фінансових ресурсів, викладені в акті ревізії від 21.03.2014 №07-810/6. Згідно вимог п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ Ужгородською об'єднаною Держфінінспекцією направлено КП «Водоканал м. Ужгород» вимогу від 31.03.2014 №01-13/302, якими зобов'язано у встановлений термін до 31.04.2014р. вжити заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень та проінформувати про виконання вимог. Станом на день звернення позивача до суду із даним позовом залишилися не відшкодованими фінансові порушення на загальну суму 327970,65 грн., а саме, відповідачем в добровільному порядку не виконано п. 3 Вимоги - налагодити та здійснювати постійний контроль за проведенням претензійно-позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т. ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн. Зважаючи на викладені обставини позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом та просив суд зобов'язати Комунальне підприємство «Водоканал м. Ужгорода» виконати пункт 3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 31.03.2014 року №01-13/302 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 327970,65 грн.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому пояснивши, що відповідачем надано відповідь від 30.04.2014 року № 578/1, якою вказано, що керівником підприємства проводиться постійний контроль за проведенням претензійної-позовної роботи з дебіторами за отримані послуги для повного погашення та надано представнику позивача копії матеріалів претензійно-позовної роботи із підприємствами за попередні роки. ОСОБА_4 цього, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства, який охоплював період з 2011 по 2014 рік, ревізору були надані первинні документи та копії до матеріалів перевірки щодо того, що заборгованість, яка рахувалася та виникла у періоди, які не охоплювалися ревізією, а саме, що дебіторська заборгованість рахувалася з 2006 по 2011 рік, а тому правових підстав для задоволення даного адміністративного позову немає.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, на виконання п. 2.3.4.2 плану контрольно-ревізійної роботи працівниками Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції на IV квартал 2013 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгород» за період з 01.04.2011 року по 01.01.2014 року. Встановлені ревізією порушення законодавства з питань використання фінансових ресурсів, викладені в акті ревізії від 21.03.2014 №07-810/6 (Т.1, а.с. 9-64).

Згідно п.40 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, що затверджені Постановою КМУ від 20.04.2006 року №550, - керівник, головний бухгалтер та інші визначені працівники об'єкта контролю зобов'язані ознайомитися з актом ревізії та у разі погодження з викладеними у ньому фактами підписати отримані примірники акта. У разі наявності заперечень (зауважень) щодо змісту акта ревізії керівник, головний бухгалтер чи інші особи підписують його із застереженням.

Керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ Ужгородською об'єднаною Держфінінспекцією направлено КП «Водоканал м. Ужгород» вимогу від 31.03.2014 року №01-13/302, якою зобов'язано у встановлений термін до 31.04.2014р. вжити заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень та проінформувати про виконання вимог ( Т.1, а.с.5-8 ).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Станом на день звернення до суду із даним адміністративним позовом. залишаються не відшкодованими фінансові порушення на загальну суму 327970,65 грн., а саме відповідачем в добровільному порядку не виконано п. 3 Вимоги - налагодити та здійснювати постійний контроль за проведенням претензійно-позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т. ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.

Самі ж порушення щодо невиконання вищевказаного пункту вимоги полягають у тому, що не відшкодовані порушення виникли внаслідок незабезпечення відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водовідведення, в результаті чого, станом на 01.10.2013 року за даними бухгалтерського обліку КП «Водоканал м. Ужгорода» значиться прострочена дебіторська заборгованість з 47-ми підприємствами та організаціями на загальну суму 327970,65 грн., з терміном позовної давності понад три роки.

Ревізією встановлено, що по вказаних 47 - ми підприємствах та організаціях претензійно-позовна робота протягом періоду що ревізувався не проводилася.

Таким чином, в результаті відсутності належного контролю з боку керівника комунального підприємства і не вжиття ним жодних заходів з проведення претензійно-позовної роботи за період з 01.04.2011р. по 01.01.2014 р. щодо стягнення простроченої дебіторської заборгованості за надані послуги КП «Водоканал м. Ужгорода» втрачено активів в результаті неотримання доходів на суму 327970,65 грн., що є порушенням вимог п.1, п.2 ст. 193, ст.. 223 Господарського кодексу України, ст. 509, 610, 611 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі Закон № 2939-ХІІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі, (ст. 2 Закону № 2939-ХІІ).

Відповідно до ст. 4 Закону № 2939-ХІІ інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Суд зазначає, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб'єктів, суд у відповідності до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Зазначена позиція зокрема узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного ОСОБА_5 від 24.04.2018р. у справі №826/3902/15 та у постанові Верховного ОСОБА_5 від 08.05.2018р. у справі № 826/3350/17, в яких зокрема зазначено, що та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу (зокрема стягнення збитків у судовому порядку - на підставі п. 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-ХІІ, з чим кореспондується абз. 4 п. 50 Порядку) жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

Зазначене свідчить про хибність висновку щодо відсутності підстав для вирішення питання правильності (обґрунтованості) спірних вимог контролюючих органів (в тому числі в частині розміру нарахованих сум, які підлягають поверненню) із посиланням на наявність передбаченої законом окремої, незалежної процедури реалізації органом своєї компетенції (завдань, функцій), реалізація чи нереалізація якої жодним чином не впливає на реалізацію компетенції щодо пред'явлення обов'язкових до виконання вимог.

При цьому "законність" письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, тобто наявність підстав для її скерування адресату.

Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов'язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб'єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

З огляду на зазначене вище, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства, суд наділений процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, об'єктивно має право перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання відповідачем законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов'язки відповідача.

Аналізуючи посилання позивача у своїй позовній заяві на наявність порушень з боку відповідача, які були встановлені позивачем при проведенні перевірки та зафіксовані в акті перевірки і на день звернення позивача до суду із даним позовом залишилися не відшкодованими фінансові порушення на загальну суму 327970,65 грн., з урахуванням висновків Верховного ОСОБА_5, викладених у його постановах від 24.04.2018р. у справі №826/3902/15 та від 08.05.2018р. у справі № 826/3350/17, суд зазначає, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред'явлення обов'язкової до виконання вимоги) і "законна вимога" контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов'язки для підконтрольної установи.

З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб'єкта владних повноважень як предмет судового контролю), слідує, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред'явлення обов'язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу (зокрема стягнення збитків у судовому порядку - на підставі п. 10 частини першої статті 10 Закону №2939-ХІІ, з чим кореспондується абз.4 п. 50 Порядку) жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред'явлення обов'язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

У даній справі, зміст спірної вимоги, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, і відтак породжує права і обов'язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку і, як вказав відповідач у своїх запереченнях проти позову, стосується виключно порушень, що полягають у відшкодуванні збитків, встановлених контролюючим органом.

Водночас, спірна вимога, як індивідуально-правовий акт, в силу закону обов'язковий до виконання підконтрольною установою, винесена з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою. За таких умов, спонукання позивача самостійно визначити конкретні суми по претензійно позовній роботі щодо кожного контрагента окремо на визначену контролюючим органом загальну суму та які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обов'язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії.

Суд зазначає, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб'єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, зясувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Стосовно порушень, встановлених підчас ревізії та зазначених у вимозі, які, на думку органу фінансового контролю, потягли понесення збитків державою та підконтрольною установою, суд зазначає наступне.

У справі, що розглядається, позивач пред'явив вимогу, яка вказує на виявлені збитки, так у позові зазначено, що пунктом 3 вимоги встановлено недоотримання доходу підприємством, а тому позивач просить суд зобовязати відповідача виконати пункт третій вказаної вимоги шляхом налагодження та здійснення постійного контролю з проведенням претензійно-позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т. ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, а саме виконати пункт вимоги.

Зазначену правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 25 травня 2018 року у справі № К/9901/17291/18 (№ 810/4712/14).

Відповідно до ч. 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_5.

З урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного ОСОБА_5, суд дійшов висновку про те, що позивач намагається вжити заходи по відшкодуванню виявлених під час ревізії відповідача збитків не у спосіб, визначений законом: шляхом направлення на адресу субєкта ревізії вимоги про їх відшкодування, та в подальшому - звернення до суду з позовною заявою про зобовязання виконати цю вимогу, замість звернення до суду з відповідним позовом про стягнення завданих державі або обєкту контролю збитків.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки, а тому в цій частині позовних вимог щодо забезпечення надходження (в т. ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн., слід відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача налагодити та здійснювати постійний контроль за проведенням претензійно-позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т. ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги, така також не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи та зазначалось судом вище, працівниками Державної фінансової інспекції в Закарпатській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» за період з 01.04.2011 року по 01.01.2014 року, висновки якої викладено в акті ревізії від 21.03.2014 р. №07-810/6. На підставі акту ревізії позивачем пред'явлено вимогу № 01-13/302 від 31.03.2014 року про усунення порушень та недоліків виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності, а саме: п.3. Налагодити та здійснювати постійний контроль за проведенням претензійно- позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т.ч. в судовому прядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн. Провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн.

На цю вимогу відповідачем надано відповідь від 30.04.2014 року № 578/1, якою вказано, що керівником підприємства проводиться постійний контроль за проведенням претензійної-позовної роботи з дебіторами за отримані послуги для повного погашення та надано представнику копії матеріалів претензійно-позовної роботи із підприємствами за попередні роки, однак такі пояснення позивачем були відхилені.

Надаючи оцінку в даній частині спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

В своїх позовних вимогах органи Держфінконтролю повинні чітко визначити, які саме дії має вчинити відповідач, а не ставити загальну вимогу щодо виконання вимог які є обов'язковими до виконання, але не містять посилань на вчинення конкретних дій конкретними особами та спосіб вчинення цих дій.

Враховуючи те, що позивачем пред'явлена позовна вимога, яка не містить визначення конкретних осіб чи органів, до яких вимога має бути заявлена, відсутні посилання і на конкретні дії, які повинні бути здійснені (зокрема, вказано «в т.ч. в судовому порядку», а інші способи не зазначені), тобто обраний невірний спосіб захисту порушеного права.

Як вбачається із самого акту перевірки, така охоплювала період перевірки з 01.04.2011 року по 01.01.2014 року, про що зазначено позивачем і в позовній заяві та в самому акті перевірки (Т.1 а.с. 9), ревізору були надані первинні документи та копії до матеріалів перевірки щодо того, що заборгованість, яка рахувалася та виникла у періоди, які не охоплювалися ревізією, а саме, що дебіторська заборгованість рахувалася з 2006 по 2011 рік та відповідачем проводився комплекс заходів щодо проведення претензійно позовної роботи із кожним з таких.

Так, у розрізі контрагентів заборгованість, яка мала бути списаною як безнадійна до повернення та така, що виникла внаслідок помилкового нарахування складалася з наступного.

Закарпатська обласна організація партії «Відродження» осередок партійної організації - претензія направлена 09.09.09 року на суму 3 204,91 грн., тобто до моменту проведення ревізії контролюючим органом, однак відповіді не отримано (Т.4, а.с. 28). Нарахування помилково проводилося по нормі. Споживання не було. В період 2006-2011 років, проведення такого нарахування суперечить п. 10.20. Правил ПКМУ №630, так як партійний осередок мав зареєстрований лічильник, а нарахування йшло по нормі. Безпідставно нараховано 4308,27 грн. У зв'язку з безпідставністю нарахування було прийнято рішення про списання ( коригування ) по особовому рахунку. Списання заборгованості законне.(Т.4, а.с. 31-40).

Щодо претензійно позовної роботи стосовно ДГТО «Львівська залізниця» - борг виник 05.12.2005 року, Підприємство не визнає свого боргу. Відповідачем проводилася претензійна робота: Претензія 27.03.09 року № 118/22 (Т.4, а.с. 15) та Претензія № 1212 від 14.08.12 року (Т.4, а.с. 14). Борг не визнаний у сумі 382,25 грн. Провести коригування не видалось можливим, тому прийнято рішення про списання боргу , термін якого сплив (Т.4 а.с. 18-27).

Що ж стосується ТОВ « Нікас» (ромська організація) борг 2 837,54 грн. виник за рахунок безпідставного нарахування протягом 2009-2010 років. Претензія відповідачем направлялася за № 376/15 від 17.09.09року (Т.4, а.с. 1). Дане підприємство діяльності не здійснювало, нарахування по нормі, фактичного споживання не було з 2001 по 2013 роки, безпідставно проходило нарахування по об'єкту протягом 2009-2010 років, де не було споживання. Підприємство знято з реєстрації в жовтні 2011 року (т.4, а.с. 2-4). Списання законне, проведення позовної роботи виявилось неможливим, хоча відповідачем вживались такі заходи.

Щодо боргових зобовязань ФОП ОСОБА_6 борг виник у сумі 3 574,38 грн. внаслідок того, що в період з 16.11.11 року по 01.10.13 року відповідачем проводилося нарахування, однак ФОП ОСОБА_6 припинив свою діяльність 16.11.2011 року. Нарахування у 2009 -2011 року проводилося за дощові стоки, проте там відсутня система відводу дощових стоків, приміщення дискотеки «Каштан» зруйновано, а нарахування за дощові стоки проводилося. Відповідачем перевірено через податкову інспекцію звіти, у податкових деклараціях не зазначено, що ФОП ОСОБА_6 використовує воду. Є доповідна про тимчасове припинення нарахування за прийом дощових стоків до відновлення діяльності. Первинні документи ревізією не вивчалися і не аналізувалися, а отже відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством.

Щодо відносин відповідача із ПП Жерстяник борг 2 173,58грн. безпідставно нарахований за дощові стоки. Договору із вказаним контрагентом не укладено. Претензія направлена 11.09.09 року (Т.4 а.с. 54). Проте з 2008 по 2011 роки жодним документом не підтверджено фактичне надання послуг. Нараховувалася заборгованість за дощові стоки, однак нарахування безпідставне (Т.4. а.с.47-53). Рахунок фактура не є підставою для сплати за відсутності договору.

У КП «Будинкоуправління» перед відповідачем був наявний борг 2531,30грн. з наростаючим підсумком з 2001 року (Т.4, а.с. 57-70). Будинкоуправління є бюджетною організацією, призначень платежу по КВЕДах немає, а борг 2001 року не визнають. Претензія відповідачем даному контрагенту виставлялась 16.09.2009 року за №375/5 (Т.4, а.с. 71).

Відповідачем по даній справі ПАТ «Південьзахідшляхбуд» (ШБУ№58) направлялась претензія 20.11.2012 року. Однак, рішенням суду від 30.07.2012 року його визнано банкрутом. ШБУ-58 не повідомило надавача послуг про процес банкрутства. Заборгованість зарахована та обліковувалася помилково. Борг вважається погашеним з 2012 року за рішення суду про визнання ШБУ-58 банкрутом. Окрім нього, 11.05.09 рішення по справі №5/97 було стягнуто борг на суму 20 088,38 грн.(Т.4, а.с. 77-78) Претензія №385/18 на суму 2020,50 грн. була направлена відповідачем на адресу боржника 23.09.09 року (Т.4, а.с. 76). Про ситуацію, що склалася було повідомлено нового власника у Вінницю, а тому списання законне (Т.4 а.с. 75).

Щодо правовідносин відповідача із КП «Шляхрембуд» суд зазначає, що договір на надання послуг не було укладено, надання послуг припинено 30.06.2009 року. Фактичного споживання не було. Помилково нараховано 106,56 грн., а тому списання законне (Т.4, а.с.95-100).

Як встановлено судом в ході судового розгляду ФОП ОСОБА_7 кафе закрито з 2006 року, нарахування проводилося по нормі споживання, якого фактично не було і нарахування за дощові стоки і про площу абонент не надав відомостей. Проте відповідачем надсилались претензії без відповідей: 21.09.09 року № 381/12 та №1358 від 05.05.2012 року (Т.4, а.с. 101-102). З 2007 по 2013 роки відсутнє водоспоживання, заборгованість виникла штучно, нарахування проводилося помилково та безпідставно, підлягала коригуванню ще 2006 році(Т.4, а.с. 103-116).

Щодо правовідносин відповідача із ТОВ «Магазин Кооператор» борг виник в розмірі 227,78 грн. з 30.01.2001 року, однак контрагент не визнав заборгованість. Протягом останніх 15 років обліковувався як боржник. Відповідачем направлено нагадування від 16.04.13 року (Т.4, а.с. 117), на яке відповіді відповідачем не отримано, а відтак списання (коригування) законне.

Щодо правовідносин відповідача із ФОП ОСОБА_8 борг нараховано за понадлімітне споживання у час, коли не було укладено договору. Договір із вказаним контрагентом було укладено лише 31.10.2008 року - над ліміт у травні та липня 2008 року (Т.4, а.с.с 131-132) Проте відповідачем виставлялись претензії: 17.09.09 року № 376/39, 01.04.2010 №250 та 11.03.2013 року № 495 (Т.4 а.с.с 136-138). Утримати безпідставно нараховане відповідачем не видалось можливим, а відтак підлягало коригуванню.

Згідно правовідносин відповідача із Кафе «Челентано» ОСОБА_9 дана заборгованість виникла внаслідок помилкового нарахування, внаслідок аварії, коли лічильник води зламався, і прокрутив цифри наперед, так як гаряча вода пройшла через лічильник холодної води. Про це підприємству було відомо, але вважали, що коригування по рахунку шляхом списання доцільно провести під час ревізії. Борг у сумі 7251,76 обліковувався безпідставно, так як відповідач мав провести коригування. Кафе не визнавало борг з моменту виявлення аварії і відповідачем надсилались претензії від 26.04.2009 року №123/11 та від 18.09.2009 року №308/12 (Т.4, а.с.с 146-156).

Щодо правовідносин з ТОВ« Гроклін Карпати» є заява керівника «Гроклін Карпати» про поломку лічильника і прокручування його у зворотному напрямку (Т.4 , а.с. 160-161).

Щодо відносин відповідача із ТОВ«Сі Пі Ем білдінг Юкрейн» борг в розмірі 3734,81 грн. виник у звязку із використанням водних ресурсів над ліміт за водокористування, однак, договором нарахування понадліміту не передбачено. Нарахування проведено безпідставно. Претензійна робота проводилася згідно претензій №381/1 від 21.09.2009 року та № 280 від 07.03.2013 року (Т.4, а.с. 175-178). Водопостачання закрито з 2005 року. Власники виїхали на ПМЖ, підприємство не працює (Т.4, а.с.с 171-185).

Щодо відносин відповідача із ФОП ОСОБА_10 борг в розмірі 3734,81грн. виник за понадлімітне водоспоживання, яке договором не передбачено встановлення споживачу лімітів, а відтак підлягало коригуванню та списанню, однак зроблено вчасно не було. Повідомлення про борг направлено 11.01.13 року, не визнано внаслідок відсутності такого нарахування договором (Т.4, а.с.186-196).

Згідно правовідносин відповідача по справі із контрагентом ФОП ОСОБА_11, останній використав понад ліміт водні ресурси у сумі 1102,88 грн., однак договором таке використання водних ресурсів не передбачено, а підлягало коригуванню та списанню, яке було зроблено лише під час ревізії (Т.4, а.с. 198-206).

Щодо правовідносини відповідача із споживачем ФОП ОСОБА_12, суд зазначає що плата по лічильнику, 2011 рік запропоновано укласти договір на реструктуризацію, відмовлено. 10.08.2012 № 1188 нагадування. Не вручено, об'єкт закритий, діяльності не проводить. 15.04.2013 нагадування не вручено, об'єкт закритий, ОСОБА_12 за адресою реєстрації не мешкає. Показники з приладу обліку не знімалися, але рахунки виставлялися за нормою, а тому здійснювались помилкові нарахування.

Щодо правовідносин відповідача із споживачами Макаревич та Колесник договір на водопостачання та водовідведення не укладався. Претензія №309 була направлена 16.04.2010 року (Т.4, а.с. 214), у звязку із чим відповідачем було нараховано за понадліміт в період відсутності договору. Нарахування має застосовуватися лише на підставі договірних відносин, а тому нарахування безпідставне (Т.4, а.с. 214-224).

Щодо ФОП ОСОБА_13 такий перебуває в стані припинення і відповідно відсутнє водоспоживання. Фактичне надання послуг фізичній особі-підприємцю не доведено (Т.4, а.с. 225-229).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем СП «Каслекс» припинено нарахування за збір дощових стоків. Підприємство після пожежі не здійснює діяльності, що було перевірено відповідачем через органи ДФС згідно звітів про водовикористання (Т.4, а.с.230-233) Позовна робота із вказаним підприємством проводилась згідно рішень Господарського суду Закарпатської області (Т.4 а.с. 234-238). Борг у розмірі 13838,00грн. підлягав коригуванню та списанню як безнадійний до повернення у 2011 році.

Щодо відносин відповідача із ВАТ «Закарпатоблтара» договір на водопостачання та водовідведення не укладався, а останнє нарахування було 08.06.2010 року у сумі 44,60 грн.(Т.4, а.с. 239-243).

Що ж стосується правовідносин відповідача із ФОП ОСОБА_14, така орендувала збудоване (переобладнане із квартири) приміщення у приватному будинку і останній нараховувалася дощівка. Вказана вище особа з 2010 року перебуває в Італії, відповідно договір розірвано. Відповідачем проводилась претензійна робота, а саме надсилались претензії від 27.08.2012 року №1267, №1733 від 06.11.2012 року та від 15.04.2013 року за № 496 (Т.4, а.с. 244-246). Об'єкт здійснення підприємницької діяльності закритий та власником не використовується. Власнику надіслані листи, з проханням укласти договір на дощівку,що також є помилковим внаслідок того, що добудови до житлового приміщення не проводилося, однак відповіді не отримано. Заборгованість виникла на підставі безпідставного нарахування дощівки на закритий об'єкт, всупереч діючим правилам, а тому борг в розмірі 226,22 грн. підлягав списанню (Т.4, а.с. 247-252).

ДП радгоспзавод «Ужгородський» припинено. Позовна робота проведена у повному обсязі, що підтверджується рішеннями судів від 09.12.2003, 27.09.2006, 12.06.2008 року (Т.2, а.с.1-5). Боргові зобовязання мали бути відкориговані бухгалтерією по обліку, однак вчасно зроблено не було (Т.2, а.с. 6-24).

ПП «Атекс-Уж» договору на водопостачання та водовідведення немає, діяльності не здійснює оскільки таке припинено. Борг в розмірі 1042,09 грн. виник за 2010-2013 роки, однак провести претензійну та позовну роботу було неможливо (Т.2, а.с 29-32).

Власник ТОВ« Компроф» помер у Австрії, діяльність ТОВ припинено. Договір на водопостачання та водовідведення відсутній, а нараховане споживання помилково та безпідставно. Споживання протягом 2011-2013 відсутнє (Т.2, а.с. 33-40).

З МП «Патріот» договір на водопостачання та водовідведення відсутній, відповідачем 17.09. 2009 року на суму 804,56 грн. було направлено претензію №376/43 (Т.2, а.с. 41). Відповідачем з контрагентом проводилися переговори, на мережі було виявлено виток, проте не з вини абонента, а відтак нарахування плати було проведено безпідставно (Т.2, а.с. 42-52).

У КП ЦАС ЗОВО «Фрамація» був наявний борг в розмірі 142,72 грн. Відповідачем виставлялась претензія від 03.09.2009 року на суму 247,83 грн., а саме підприємство перебуває в стані припинення (Т.2, а.с.53-56).

ФОП ОСОБА_15 мав борг в розмірі1182,02 грн. Відповідачем було надіслано повідомлення №1212 від 14.08.2012 року. Вищевказана заборгованість виникла за наростаючим підсумком, особа не здійснює діяльність з 2009 року, нарахування проводилося по нормі, однак споживання не було, а нарахування помилкове (Т.2, а.с.57-64).

Відповідачем із ФОП ОСОБА_5 договору не укладено, проте помилково нараховано борг в сумі 1427,96 грн. та направлено нагадування №497 від 16.04.2013 року, однак за 2011-2013 року відсутнє водоспоживання (Т.2, а.с.65-76) .

Щодо ПП «Авет» суд зазначає,що таке припинено, вимоги кредиторів погашені, а юридичну особу судом ліквідовано та борг в сумі 4830,26 грн. має бути списаним (Т.2, а.с.77-80).

СДПУ(О) договору на водопостачання та водовідведення з відповідачем не укладало, відомості про партію відсутні, з 2004 по 2007 рік проводилося досудове розслідування по кримінальних справах за ознаками розкрадання грошових коштів, у 2007 році партія припинила діяльність. За 2011-2013 роки послуги не надавалися. Необхідно було провести коригування, оскільки фактичне споживання з 2004 року відсутнє (Т.2 , а.с.81-88).

ОП «Сервіс Доманинці» договору не має, юридична особа припинена згідно рішення суду від 12.12.2001 року борг був стягнутий в сумі 26 405,14 грн.(Т.2, а.с.89-105).

СП « Аква Білд» договір на водопостачання та водовідведення не укладений, претензія відповідачем направлялась 08.04.2009 року за №124/3, у цьому ж році об'єкт закритий та за 2011-2013 роки відсутнє водоспоживання, дебіторської заборгованості немає (Т.2, а.с. 106-118).

ТОВ «Мега Імпекс» договір з відповідачем по справі не укладало, претензія була направлена 17.09.2009 за №376/16 року, у контрагента відсутнє водоспоживання, проведення коригування було обов'язкове (Т.2, а.с.119-127)

ФОП ОСОБА_16 мав наявний борг у сумі 16029,40 грн. згідно претензії від 15.01.2010 року і мав бути списаний бухгалтерією за рішенням суду 31.08.2010 року. Оскільки відбулось безпідставне нарахування пятикратного розміру (Т.2, а.с. 128-140).

Відповідачем ПАТ «Закарпатгаз» було виставлено попередження за незаконну врізку на суму штрафу 27 611,50грн., та у контрагента наявна кредиторська заборгованість за послуги з газопостачання. Відповідачем направлялись претензії від 15.09.2009 року № 372/40, від 18.01.2010 року №31, від 20.12.2011 року № 1348, від 25.06.2012 року №909 та вимога від 12.09.12 року № 1392 і попередження від 06.08.13 № 1048 (Т.2, а.с.141-146).

Щодо КП « Місьсвітло», то суд зазначає, що дана юридична особа припинена, відповідачем направлена вимога від 25.07.12 року та по даному підприємству відкриті виконавчі провадження (Т.2, а.с.147-165).

ПРАТ « Андезіт» відповідачем претензія направлена 08.09.2009 року,між відповідачем та контрагентом є мирова угода, яка затверджена ухвалою суду від 28.09.2001 року на суму 1640,58грн., про наявність однорідних вимог (Т.2, а.с.166-186).

На адресу ПАТ «Банк Кіпру» відповідачем направлено лист №1787 від 15.11.12 року, однак за даними НБУ банк продай в липні 2014 року та юридичну особу припинено (Т.2, а.с.187-190).

З ФОП ОСОБА_4 згідно рішення суду від 22.10.2003 року стягнуто 1138,80 грн. заборгованості та відкрито виконавче провадження, але коштів на рахунки відповідача не поступало (Т.2 а.с.191-192, Т.3, а.с.1-3).

ТОВ « Грааль» протокол № 11 від 20.08.2009 року в добровільному порядку не виконаний, понад ліміт не знято, а відтак наявне зайве нарахування. Потребувало коригування ще у 2009 році (Т.3, а.с. 4-13).

ТОВ «Дельф» підприємство господарської діяльності не здійснює, не звітується, однак такому було здійснене безпідставне нарахування з січня 2009 року (Т.3, а.с. 14-23).

Щодо ФОП ОСОБА_17 суд зазначає, що свідоцтво про державну реєстрацію недійсне, не здійснює жодної діяльності. Відповідачем направлялась претензія від 09.09.2009 року за №367/7 (Т.3, а.с.25-27)

ФОП Самсоничик відповідачем у справі вимога №942 від 05.07.2013 року направлялась, однак діяльність підприємства припинена, колишній магазин « Фуршет». Нарахування коштів за збір дощових стоків мали призупинити ще у 2010 році, тобто з моменту закриття магазину (Т.3 а.с. 28-42).

ЗАТ «Підприємство малої механізації» - припинено у 2008 році, проте відповідачем була виставлена претензія від 27.03.2009 року №116/17 на суму 46465,51грн., яка підлягала списанню ще у 2008 році (Т.3,а.с.59).

ОСОБА_18 - заборгованість секретаря підприємства за міжміські розмови, відповідно до чого відповідачем була подана заява про злочин в міськвідділ, однак кінцевого рішення не прийнято.

Зважаючи на вищевикладені судом обставини та надані відповідачем письмові докази на обґрунтування своєї позиції, із заявлених фінансовим органом 327970,65 грн.,що заявлені позивачем розподіляються наступним чином: підприємства що припинили свою діяльність складає : 138 049,95 грн. - підстав для проведення претензійно-позовної роботи немає, оскільки такі підприємства припинили свою діяльність до моменту перевірки контролюючим органом і перевірка не охоплювала спірний період, оскільки така проводилась лише за період з 01.04.2011 року по 01.01.2014 року; за мінусом кредиторів 13 619,99 грн., чому слугувала помилка ревізора при проведенні перевірки та за мінусом інших сум, що дорівнює 2 934,60 грн. комісією підприємства встановлено недоцільність звернення до суду у зв'язку із перевищенням судових витрат над сумою загальної заборгованості та неплатоспроможністю боржників, що свідчать про збільшення витрат відповідача в разі звернення до суду; решта - 173366,11грн. помилкове (безпідставне та зайве) нарахування не сторноване бухгалтерією вчасно.

ОСОБА_4 цього, суд також зазначає, що після проведення ревізії суми зайвого (безпідставного) та помилкового нарахування були списані з рахунків підприємства та не обліковуються на рахунках підприємства. А отже, після проведення коригування (списання) заборгованість вважається відсутньою, та не дає підстав для проведення претензійно-позовної роботи, наслідок невірно обрахованих сум, враховуючи факт того, що окремі юридичні особи припинили свою діяльність у встановленому законом порядку до моменту проведення перевірки контролюючим органом, що також не дає підстав для проведення позовної роботи. Щодо інших дебіторів, то відносно них проведено позовну роботу, у справі наявні судові рішення, що набрали законної сили, що також унеможливлює звернення до суду з тих самих підстав.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до переконання, що позивачем в ході проведення перевірки не були в достатній мірі враховані та вивчені первинні документи, які додавались відповідачем до пояснень та є додатками до акту ревізії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даній справі, зміст спірної вимоги, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, і відтак породжує права і обовязки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб "забезпечити виконання п.3 вимоги", встановлених контролюючим органом. Додатково про обовязковий характер даної вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду.

Водночас, спірна вимога, як індивідуально-правовий акт, в силу закону обовязковий до виконання підконтрольною установою, винесена з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою.

За таких умов суд приходить до висновку про те, що спонукання відповідача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення відповідачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обовязкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії".

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України з урахуванням правових позицій Верховного ОСОБА_5, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України сплачені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області до Комунального підприємства "Водоканал м. Ужгород" про зобов'язання виконати пункт 3 вимоги Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції від 31.03.2014 року №01-13/302 щодо усунення порушень та недоліків виявлених ревізією на загальну суму 327970,65 грн. - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.10.2018 року.

СуддяОСОБА_19