Справа № 2а-2578/11/1370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

16 жовтня 2018 року

справа №2а-2578/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/39515/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у складі судді Ланкевич А.З. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у складі суддів Бруновської Н.В., Костіва М.В., Шавеля Р.М. у справі №2а-2578/11/1370 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

07 березня 2011 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернулася до суду з позовом, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення податкового органу від 15 березня 2011 року №/0/3274 в частині збільшення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 10437,47 грн., в т.ч.: основний платіж - 9602,32 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 835,15 грн., з мотивів безпідставності його прийняття у цій частині.

Розгляд справи здійснювався судами неодноразово, судові рішення, які є предметом касаційного перегляду у цій справі прийняті на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2016 року (касаційне провадження №К/800/7166/15), якою скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

28 березня 2017 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі №/0/3274 від 15 березня 2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 3761,89 грн., в тому числі 3009,52 грн. - за основним платежем та 752,37 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05 липня 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, а також відтворює положення статей 86, 138, 159 та 229 Кодексу адміністративного судочинства України. У чому полягає неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права відповідач у касаційній скарзі не зазначає.

25 вересня 2017 року позивачем подані заперечення на касаційну скаргу податкового органу до Вищого адміністративного суду України, в яких посилаючись на повторення відповідачем касаційною скаргою майже повністю доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвалених судами попередніх інстанцій рішень, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

30 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, після усунення недоліків наведених в ухвалі цього суду від 10 липня 2017 року та витребувано справу №2а-2578/11/1370 із Львівського окружного адміністративного суду.

16 березня 2018 року справа №2а-2578/11/1370 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/39515/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом у лютому 2011 року проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт від 01 березня 2011 року №202-17-1, в якому зазначено виявлені порушення позивачем вимог статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», внаслідок чого встановлено заниження чистого доходу за четвертий квартал 2009 року у сумі - 103819,87 грн. та за 2010 рік у сумі - 2287,14 грн., у зв'язку із неналежним веденням обліку доходів та витрат та внесення до декларацій про одержані доходи «перекручених» даних за періоди 2009 та 2010 років.

15 березня 2011 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/3274, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності» в сумі 19895,06 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 15916,05 грн., за порушення статей 13 та 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 3979,01 грн., на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що спірні правовідносини регулюються Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі - Декрет №13-92 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз положень частин першої, другої, третьої статті13 Декрет №13-92, якими встановлено оподаткуванню доходів громадян, одержаних протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, визначення сукупного чистого доходу, як різниці між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу та склад витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, до яких належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», положень пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього закону, та встановивши усі спірні обставини у справі, дійшли висновку про те, що спір відсутній щодо розміру валових витрат визначених за результатами перевірки, а тому, в даній справі необхідно визначити розмір валових доходів за податкові періоди які підлягали перевірці.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкта оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена, у зв'язку з отриманням цього доходу, сума валових витрат.

Під час проведення перевірки працівник податкового органу, в порушення вимог статей 13, 14 Декрету №13-92 не врахував дані первинних документів, у т.ч. платіжних, що вплинуло на неправильне визначення суми доходів позивача за період, що перевірявся, внаслідок чого акт перевірки утримує в собі недостовірні дані.

При визначені валових доходів за 2010 рік, до їх складу помилково включені суми за перший квартал 2010 року - суму залишкових грошей на банківському рахунку з попереднього періоду, а саме 54365,82 грн. (без урахування ПДВ), що видно з платіжного доручення від 05 січня 2010 року; за 2-ий квартал 2010 року - суму погашення відсотків у банку, згідно угоди №097 від 04 листопада 2008 року, а саме 186,10 грн., в т.ч.: 75,69 грн. (від 30.04.2010 року), 51,14 грн. (31.05.2010 року), 59,27 грн. (від 30.06.2010 року).

Під час судового розгляду судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані суми помилково двічі внесені позивачем до декларації про доходи, одержані у 2-ому кварталі 2010 року; за третій квартал 2010 року - 12273,60 грн. (10228,00 грн. без урахування ПДВ), отримані 22 липня 2010 року від ПП «Лата» і помилково внесені позивачем у валові витрати замість валових доходів. Валовий дохід позивача у 2010 році становить 796777,51 грн.

Відповідно до статті 13 Декрету № 13-92 оподаткований дохід за четвертий квартал 2009 року становить 93864,11 грн., за 2010 рік 1327,72 грн., натомість податковий орган визначив відповідно 103819,87 та 2287,14 грн.

Суд погоджується з висновком судів попередніх про те, що неправильне обчислення податковим органом оподатковуваного доходу призвело до неправильного визначення позивачу податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який розраховується як добуток оподатковуваного доходу на ставку податку на доходи, яка становила 15% від суми оподатковуваного доходу.

Відтак, сума прибуткового податку з громадян за 4-ий квартал 2009 року становить 12563,42 грн. (оподатковуваний дохід 93864,11 грн. * 15% - 1516,20 грн., як сума, визначена у поданій позивачем декларації), штраф, який накладається у розмірі - 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, становить 3140,86 грн.

Оцінюючи спір у частині нарахування податку з доходів фізичних осіб за 2010 року, суди попередніх інстанцій встановили, що зайво нарахована сума грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що підлягав перевірці, становить 3009,52 грн., а розмір зайво застосованих штрафних (фінансових) - 752,37 грн.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, внаслідок чого є протиправним визначення грошових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 3761,89 грн., в тому числі за основним платежем 3009,52 грн., та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 752,37 грн. та правомірності визначення податковим органом грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 16133,17 грн. (в тому числі: 12906,53 грн. основний платіж, 3226,64 грн. штрафні (фінансові санкції ).

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №2а-2578/11/1370 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер