Справа № 215/1893/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 жовтня 2018 року Справа № 215/1893/18 (провадження №408СП/160/7732/18)

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Держави України в особі Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання протиправною бездіяльності, притягнення до адміністративної відповідальності, зобов'язання вчинити певні дії та захист прав позивача, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2018 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу надійшов адміністративний ОСОБА_2 до Держави України в особі Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, у якому позивач просить суд:

- «визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі виконавчого комітету ТЕРНІВСЬКОЇ районної у м. Кривий Ріг ради яка виявилась у порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду моєї заяви від 03.04.18 р. згідно порядку ст. 7, 18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», ч.1, 2, 8 ст.11 Закону України «Про державну службу»;

- притягнути до адміністративної відповідальності і зобов'язати Державу Україна в особі виконавчого комітету ТЕРНІВСЬКОЇ районної у м. Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів вжити заходів для забезпечення для мене рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, гарантування права на соціальний захист, загальнообов'язкове державне соціальне страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання;

- захистити мої права бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 03.04.18 р. та права викривати недоліки в роботі Держави Україна в особі виконавчого комітету ТЕРНІВСЬКОЇ районної у м. Кривий Ріг ради для впливу на поліпшення роботи установи, відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом визнання окремим пунктом рішення».

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року у справі №215/1893/18 (2-а/215/98/18) позовну заяву ОСОБА_2 до Держави України в особі Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання неправомірною бездіяльності, притягнення до адміністративної відповідальності та зобов'язання вчинити певні дії, визнання права передано за предметною підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №215/1893/18 (2-а/215/98/18) апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року - без змін.

17 жовтня 2018 року матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 та на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 року передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В.

На підставі положень частини другої статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Судом встановлено, що провадження у справі за вищевказаним позовом не відкрито.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини восьмої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п'яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач вважає протиправною бездіяльність Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівського районної у м. Кривий Ріг ради яка виявилась у порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду його заяви від 03.04.2018 року.

Таким чином, зазначена позовна вимога підсудна Дніпропетровському окружного адміністративному суду.

При цьому, в своїх позовних вимогах позивач заявляє неперсоніфіковану вимогу про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною першою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, спір про притягнення до адміністративної відповідальності має вирішуватись місцевим загальним судом як адміністративним судом за вибором позивача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходженням відповідача.

За приписами частини п'ятої статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Статтею 27 Кодексу адміністративного судочинства України встановлена виключна підсудність адміністративних справ, відповідно до частини 3 якої підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Отже, зважаючи на положення пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України справи про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні виключно місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві позивач також заявляє вимоги про зобов'язання відповідача «протягом 15-ти днів вжити заходів для забезпечення для мене рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, гарантування права на соціальний захист, загальнообов'язкове державне соціальне страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання».

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому, суд звертає увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Наведена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/7431/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74506132).

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, згідно з абзацом першим частини першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями глави 3 Цивільного кодексу України (статті 15-23) регулюється захист цивільних прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України регламентовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, вимога про забезпечення позивачу рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму, гарантування права на соціальний захист, загальнообов'язкове державне соціальне страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання є позовом про захист особистих майнових та немайнових права та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовній заяві об'єднано кілька вимог, які належить розглядати різним судам в порядку різного судочинства.

Суд зазначає, що частиною шостою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 20, 21, 25, 30, 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Прийняти до свого провадження позовну заяву ОСОБА_2 до Держави України в особі Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання протиправною бездіяльності, притягнення до адміністративної відповідальності, зобов'язання вчинити певні дії та захист прав позивача.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Держави України в особі Голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання протиправною бездіяльності, притягнення до адміністративної відповідальності, зобов'язання вчинити певні дії та захист прав позивача - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно