Справа № 0540/6500/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року справа №0540/6500/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Токарева А.Г.,

за участю: представника позивача - Вараксіної І.М. довіреність від 01.10.2018 року № 0728/442,

представник відповідача - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 0540/6500/18-а за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до Ліквідаційної комісіії Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс» про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулось (далі-позивач, Фонд) до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс» (далі-відповідач,) про зобов`язання ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс» в особі голови - Вергун Михайла Івановича визнати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення кредитором першої черги на суму 18 643 676,63 грн. та включити до проміжного ліквідаційного балансу Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс» (а.с. 4-6).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року позивачу відмовлено у відкритті провадження за вказаним адміністративним позовом з підстав не підсудності адміністративному суду даної категорії справ (а.с. 1, 2).

Позивач не погодився з вказаним рішенням та подав апеляційну скаргу в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що вимога про зобов'язання вчинити певні дії та включити до реєстру вимог кредиторів сум капіталізованих платежів у розмірі 18 643 676,63 грн. пов'язана саме із здійсненням Фондом управлінських функцій. Суд не врахував, що страхувальник - відповідач по справі, не є банкрутом, а тому справа у даному контексті, не підсудна господарському суду та має розглядатися за правилами саме адміністративного судочинства (а.с. 12-16).

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктами 3 та 5 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень та за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Стаття 4 КАС України надає визначення термінів відповідно до якої: суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Можливість суб'єкта владних повноважень бути позивачем в адміністративній справі закріплено й частиною другою статті 46 КАС України. Водночас частиною четвертою статті 46 цього Кодексу передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, може ініціювати судове вирішення такого спору лише на виконання своїх повноважень у випадках, установлених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі-Закон № 1105-XIV) Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

За пунктом 5 частини першої статті 11 Закону № 1105-XIV джерелом формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідним актом Кабінету Міністрів України, чинним як на час виникнення спірних відносин, так і нині, є Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 765 (далі - Порядок).

Аналіз положень Закону № 1105-XIV, які визначають правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, зокрема й компетенцію Фонду та його робочих органів, дає підстави для висновку, що у відносинах, пов'язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих відповідно до Порядку платежів, ці органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 17 Закону № 1105-XIV спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, у тому числі спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, вирішуються в судовому порядку.

Тому Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб'єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом № 1105-XIV функцій за вирішенням спору щодо обов'язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов'язань відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, застрахованих у Фонді.

Вказаного висновку також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року по справі № 822/1427/17 та постанові від 06.06.2018 року по справі № 811/289/16.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції господарського суду.

Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до безпідставної відмови судом у відкритті провадження в адміністративній справі, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвали - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У зв'язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 0540/6500/18-а - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 0540/6500/18-а - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний тест постанови виготовлений 22 жовтня 2018 року

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова