Справа № 161/7038/18
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 161/7038/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Лозовського О.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до заступника прокурора Волинської області Єфремова Сергія Олексійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до заступника прокурора Волинської області Єфремова Сергія Олексійовича про визнання дій щодо відмови у виплаті компенсації за відрив від звичайних занять, пов'язаних з викликом до прокуратури для допиту як свідка протиправними та зобов'язання в 10-денний термін винести постанову про відшкодування витрат за відрив від звичайних занять, пов'язаних з викликом до прокуратури для допиту як свідка та провести відповідну виплату.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви (із зазначенням способу їх усунення) десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Копію зазначеної ухвали позивач отримав 21.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення (отримання) документів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, оскільки недоліки позовної заяви у встановлений суддею строк позивачем не усунуті.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018 ухвалу Волинського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 02.07.2018 у справі №161/7038/18 скасовано та передано справу на розгляд Волинського окружного адміністративного суду.

Пунктом четвертим частини першої статті 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною другою статті 171 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Відтак, при вирішенні питання про віднесення спору до публічно-правового та вирішення такого адміністративним судом слід враховувати як суб'єктний склад спірних правовідносин, так і характер спірних правовідносин з яких виник спір.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту другого частини другої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом до суду стало оскарження відмови заступника прокурора Волинської області Єфремова С.О. у виплаті компенсації позивачу як свідку, який був викликаний до прокуратури для надання пояснень на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Як на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на статті 66 та 122 Кримінального процесуального кодексу України, якими закріплено право свідка на відшкодування витрат, пов'язаних з викликом до прокуратури для надання показань, та на Інструкцію про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 1996 року №710, в частині порядку та розміру компенсації відшкодування.

Згідно з пунктом 9 зазначеної позивачем Інструкції виплати компенсації (відшкодування) особі за відрив від звичайних занять і за проведену роботу провадяться за постановою (ухвалою) органу, який зробив виклик.

В свою чергу КПК України у Главі 8 витрати, пов'язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, відносить до складу процесуальних витрат (стаття 118 КПК Ураїни), питання щодо яких суд вирішує у вироку суду або ухвалою, які можуть бути оскарженні особою, інтересів якої стосуються (стаття 126 КПК України).

Тобто, позивач ставить питання про бездіяльність відповідача щодо не повернення компенсації як свідку в порядку Кримінально-процесуального кодексу України, тобто діяльність, що регламентована нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що в свою чергу виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

В рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Однак таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, окрім випадків, коли оскарження таких не передбачене в кримінально-процесуальному порядку.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно пункту 24 цього рішення полягає у такому: «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та враховуючи правовий статус суб'єктів спору та предмет спірних правовідносин (оскарження відмови у виплаті компенсації позивачу як свідку, викликаного на допит у прокуратуру при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні), суд приходить до висновку про відсутність публічно-правового характеру спору, а тому дана справа не може бути розглянуто за правилами КАС, а підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити та роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною п'ятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до заступника прокурора Волинської області Єфремова Сергія Олексійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити дії повернути позивачу відмовити.

Роз'яснити позивачу, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства, та що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення, а копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.А. Лозовський