Справа № 13/629
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року №13/629

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2008 року до Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Закритого акціонерного товариства «Індустріальні дистрибуційні системи», (далі - позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків, (далі - відповідач), про визнання недійсними:

- податкового повідомлення-рішення від 27.08.2008 року №/2;

- податкового повідомлення-рішення від 11.06.2008 року №/1;

- податкового повідомлення-рішення від 28.03.2008 року №/0.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Степанюк А.Г.) від 22.12.2008 року відкрито провадження в адміністративній справі.

13.11.2008 р. позивачем подано доповнення до позовної заяви, в якому він просить визнати недійсним податкове повідомлення рішення СДПІ у місті Києві по роботі з ВПП від 05.11.2008 р. №/3 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 22259,36 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 44518,72 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2009 р. адміністративний позов задоволено частково та визнано нечинними податкові повідомлення-рішення від 27.08.2008 р. №/2 та від 05.11.2008 р. №/3 у частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 22259,36 грн. та нарахування штрафних фінансових санкцій у сумі 44518,72 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010 р. вищевказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2009 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010 р., справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 р., підставою для скасування вищевказаних судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд було необхідність з'ясування судом питання про наявність довідки (або її нотаріально засвідчені копії), яка підтверджує, що нерезиденти, яким виплачувались доходи, є резидентами країни, з якою укладено міжнародний договір.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 р. допущено заміну позивача (Закритого акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи») його правонаступником - Приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи», а також допущено заміну відповідача (Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків) його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Патратій О.В.) від 12.06.2013 року справу прийнято до провадження.

03.07.3013 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить визнати не чинним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків від 05.11.2008 року №/3, в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 22259,36 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 44518,72 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2013 р. позов задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.11.2008 р. №/3 у частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 22259,36 грн. та застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 44518,72 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2013 р. залишено без змін, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 р., підставою для скасування вищевказаних судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд було необхідність встановлення підстав здійснення позивачем оплати вартості авіаквитків та вартості проживання в готелях, в результаті чого необхідно дійти обґрунтованого висновку щодо наявності чи відсутності об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб-нерезидентів в результаті здійснення позивачем таких виплат.

У судовому засіданні представник позивача просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 05.11.2008 р. №000394020/3 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 22259,36 грн. та нарахування штрафних фінансових санкцій у сумі 44518,72 грн.

Відповідач у судове засідання не прибув. В раніше поданих запереченнях на позовну заяву вказував, що вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, які викладені в акті перевірки. Зокрема, відповідач на підставі фактів, встановлених в ході планової виїзної документальної перевірки ЗАТ «ІДС», прийшов до висновку про наявність в діяльності позивача порушень п. 1.2, пп. «і», пп. «и» п. 1.3 ст. 1, п. 3.4 ст. 3, пп. 4.2.1, пп. «г», пп. «д», пп. «е» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 7.3 ст. 7, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, пп. 9.7.3 п. 9.7 ст. 9, пп. 9.10.1 п. 9.10, пп. 9.11.1, пп. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9, пп. «а» п. 17.2 ст. 17, пп. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходу фізичних осіб», що полягали у неправомірному заниженні податку з доходів фізичних осіб, що мав бути утриманий з додаткових благ, отриманих нерезидентами-фізичними особами у вигляді оплати за проживання нерезидентів у ЗАТ «Президент-готель «Київський» та у вигляді оплати авіа білетів ТОВ «Туристична фірма «О'кей тур».

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» () є юридичною особою, яка зареєстрована Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією 08.04.1996 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена виїзна планова документальна фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 р. по 30.09.2007 р. За результатами перевірки складено Акт від 17.03.2008 року № 154/40-20/24364528. Відповідно до Акту перевірки відповідачем встановлені порушення п.1.2, пп. «і», пп. «и» п.1.3 ст. 1, п.3.4 ст. 3, пп. 4.2.1, пп. «г», пп. «д», пп. «е» пп.4.2.9 п.4.2 ст. 4, пп.8.1.1 п.8.1 ст. 8, пп.9.11.1, пп..9.11.3 п.9.11 ст. 9, пп. «а» п.17.2 ст. 17, пп. «а» п.19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходу фізичних осіб», а саме: підприємством у лютому-квітні 2006 року надані додаткові блага нерезидентам, які не є штатними працівниками підприємства - гр. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а саме оплата вартості авіаквитків (копії рахунків-фактури ТОВ «Туристична фірма «О'кей тур»). Підприємством дані виплачені доходи у вигляді додаткових благ не оподатковувалися, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб.

На підставі даного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 28.03.2008р. №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 95 730,48 гривень, з яких 31 910,16 гривень за основним платежем, 63 820,32 гривень - штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач послідовно його оскаржував до СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП, ДПА у м. Києві та ДПАУ в межах процедури адміністративного оскарження.

ДПА у м. Києві рішенням про результати розгляду повторної скарги від 13.08.2008 року №4088/10/25-214 скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 28.03.2008 року №/0 форми «Р» та №/1 від 11.06.2008 року в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 9234,80 гривень та застосування штрафної санкції у розмірі 18469,60 гривень.

Прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2008 р. №/2 про визначення податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 22675,36 грн. основного платежу та 45350,72 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а всього на суму 68026,08 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач оскаржив його в межах процедури адміністративного оскарження до Державної податкової адміністрації України.

За результатами розгляду скарги ДПА України прийнято рішення від 24.10.2008 року №10392/6/25-0315, яким скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

На підставі рішення ДПА України прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 05.11.2008 року, яким визначено податкове зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 22 675,36 грн. основного платежу та 45 350,72 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Вказане рішення є предметом оскарження у даній справі.

Як встановлено перевіркою, підприємством в лютому-квітні 2006 року надані додаткові блага нерезидентам, які не є штатними працівниками підприємства, гр. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а саме: оплата вартості авіаквитків на користь ТОВ «Туристична фірма «О'Кей тур». Підприємством дані виплачені доходи у вигляді додаткових благ не оподатковувались, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3 715,87 грн.

Також в ході перевірки встановлено, що позивачем за період січень-травень 2006 року платникам податку (нерезидентам), які не перебували в трудових відносинах з ЗАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», надано додаткові блага у вигляді оплати проживання в ЗАТ «Президент-готель «Київський», ВАТ «Готель Прем'єр Палац», ВАТ «Готель «Дніпро», з яких не утримано податок з доходів фізичних осіб, що призвело до заниження податкового зобов'язання в сумі 27778,29 грн.

За висновком податкового органу, такі доходи за визначенням п. "е" п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (зі змінами і доповненнями в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) є додатковим благом. Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, є Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» платниками податку з доходів фізичних осіб є як резиденти, так і нерезиденти, що отримують доходи з джерелом їх походження з території України.

Порядок оподаткування доходів, одержаних нерезидентами, визначається пунктом 9.11 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», згідно з яким доходи з джерелом їх походження з України, які нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, підлягають оподаткуванню за правилами, встановленими для резидентів, з урахуванням особливостей, визначених окремими нормами цього Закону. Такою особливістю є застосування до зазначених доходів спеціальної ставки оподаткування, встановленої п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Для оподаткування доходів у вигляді спадщини (подарунків) передбачено ставки податку в розмірах 0 %, 5 % від об'єкта оподаткування залежно від ступеня споріднення резидентів України та 15 % - у випадку отримання спадщини (подарунка) від нерезидента.

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 Закону до будь-яких доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, ставка податку застосовується в подвійному розмірі, визначеному п. 7.1 ст. 7 цього Закону, тобто 30 %.

Тобто доходи, одержані нерезидентом у вигляді подарунка (внаслідок укладення договору дарування), включаються до складу оподатковуваного річного доходу та підлягають оподаткуванню за ставкою 30 % від об'єкта оподаткування. Такі доходи повинні бути відображені в річній податковій декларації, яку необхідно подати до податкового органу за місцем розташування одержаного у подарунок нерухомого майна до 1 квітня року, наступного за звітним.

Відповідно п.1.15. ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивач є податковим агентом, тобто юридичною особою яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Вказана норма визначає лише поняття податкового агента, але не містить норм щодо обов'язку податкового агента утримувати податок з доходів в усіх, без винятку, випадках виплати такого доходу фізичним особам.

Відповідно пп.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Підпунктом 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються сума (вартість) подарунків у межах, що підлягають оподаткуванню згідно з нормами статті 14 цього Закону. Порядок оподаткування подарунків визначається статтею 14 вказаного вище закону, відповідно пункту 14.1 якої кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Оподаткування спадщини визначається статтею 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пунктом 13.4 якої встановлено, що особами, відповідальними за сплату податку до бюджету є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Також, відповідно до пп.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що підлягають обов'язковому відшкодуванню згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим Законом.

Згідно пп. 4.3.10 п. 4.3 ст. 4 Закону, до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються (не підлягають відображенню в його річній податковій декларації) кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), які отримують платники податку як подарунок, з урахуванням положень пункту 14.2 статті 14 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005 року №67 «Про реалізацію статті 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» також встановлено, що дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб згідно із статтею 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку з доходів фізичних осіб і відображається ним у річній декларації про майновий стан і доходи (податкова декларація).

Тобто, платниками податку з доходів фізичних осіб - додаткових благ, отриманих не від працедавця, є фізичні особи, що їх отримали, шляхом включення їх до складу загального річного оподатковуваного доходу та відображення у річній декларації про майновий стан і доходи, а не позивач, як податковий агент, а тому твердження відповідача, що саме позивач має відображати в податковій декларації оплату авіаквитків та оплату проживання, яке відповідач включає під додаткові блага, є безпідставними та не відповідають вищевказаним вимогам законодавства.

Відповідно до п.1.3. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

а) процентів за борговими вимогами чи зобов'язаннями, випущеними (емітованими) резидентом;

б) дивідендів, нарахованих резидентом - емітентом корпоративних прав;

в) доходів у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій, з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах;

г) доходів у вигляді роялті, іншої плати за використання прав інтелектуальної (у тому числі промислової) власності, отриманих від резидента;

д) доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом, а також заробітної плати, нарахованої особі за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) транспортного засобу, який перебуває за межами території України, її територіальних вод (виключної економічної зони), у тому числі на якірних стоянках, та належить резиденту на правах власності або перебуває у його тимчасовому (строковому) користуванні та/або є зареєстрованим у Державному судновому реєстрі України чи Судновій книзі України;

е) доходів від надання в оренду (лізинг):

- нерухомості, розташованої на території України;

- рухомого майна, якщо орендодавець є резидентом України, або якщо користування таким майном здійснюється на території України, незалежно від того, чи є орендодавець резидентом чи нерезидентом;

є) доходів від продажу нерухомого майна, розташованого на території України;

ж) доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України;

з) доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України;

и) доходів, що виплачуються (надаються) резидентами у вигляді виграшів і призів, у тому числі у лотерею (крім державної); благодійної допомоги, подарунків;

і) доходів у вигляді активів, що передаються у спадщину, якщо такі активи або джерело їх виплати знаходяться на території України;

ї) інших доходів як виплати чи винагороди за цивільно-правовими договорами, одержуваних резидентом або нерезидентом, якщо джерело виплати (нарахування) таких доходів знаходиться на території України, незалежно від резидентського статусу особи, що їх виплачує (нараховує).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, відповідачем не доведено те, що оплата вартості квитків та вартості проживання в готелях підпадає під види доходів, передбачених п.1.3. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до п.1.1. Закону додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди).

Виплата (надання) платнику податку додаткових благ третьою особою від імені та/або за дорученням працедавця (самозайнятої особи) за її рахунок прирівнюється до надання таких додаткових благ таким працедавцем (самозайнятою особою).

Відповідно до пп. 8.1.1 ст. 8 Закону про ПДФО податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст. 7 Закону. В силу пп.8.1.2 ст. 8 Закону про ПДФО податок підлягає сплаті (перерахуванню) єдиним платіжним документом.

Таким чином, за вказаною нормою податковий агент утримує та перераховує податок лише у разі, коли проводить нарахування доходів; при нарахуванні доходів у податкового агента виникає заборгованість перед одержувачем доходів; нараховані доходи є джерелом для утримання податку з такого доходу; при виплаті такого доходу у податкового агента виникає зобов'язання щодо перерахунку до бюджету утриманого за рахунок доходу податку. Тобто, податок утримується від суми такого доходу та за рахунок такого доходу при його нарахуванні. При цьому виплата доходу має здійснюватись саме на корись фізичної особи - платника податку.

Як встановлено судом, придбання авіаквитків та оплата вартості проживання здійснювалась позивачем шляхом сплати коштів на рахунки ТОВ «Туристична фірма «О'Кей тур», ЗАТ «Президент-готель «Київський», ВАТ «Готель Прем'єр Палац» та ВАТ «Готель «Дніпро». В свою чергу, згідно акту від 16.12.2009 року № 6 первинні бухгалтерські документи позивача за 2005-2006 роки були знищені, тому їх дослідження не виявляється за можливе.

Стосовно вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 р., відповідно до якої підставою для скасування судових рішень попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд було необхідність встановлення підстав здійснення позивачем оплати вартості авіаквитків та вартості проживання в готелях, в результаті чого необхідно дійти обґрунтованого висновку щодо наявності чи відсутності об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб-нерезидентів в результаті здійснення позивачем таких виплат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зокрема, предметом доказування у даній справі є обставини, які б свідчили про наявність або відсутність у податкового органу підстав, з якими закон пов'язує можливість для визначення платнику податків податкового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб.

Як стверджує позивач, ціллю візиту осіб-нерезидентів було налагодження контактів та встановлення партнерських взаємовідносин з компаніями-резидентами ЄС, з метою подальшої співпраці. Налагодження таких контактів шляхом візиту визначених осіб було можливим тільки за умови матеріального забезпечення такого візиту за рахунок позивача. Ніякого доходу особи від візиту не отримали.

Надати документи, в яких була б зазначена мета та ціль поїздки фізичних осіб-нерезидентів, позивачу не виявилося за можливе , оскільки такі документи не є первинними, а тому були вилучені для знищення на підставі Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, інших установ і організацій із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 р.

Відповідно до пп. «и» п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі і у вигляді доходів, що виплачується (надаються резидентам у вигляді виграшів і призів, у тому числі у лотерею (крім державної); благодійної допомоги, подарунків.

З вищевикладеної норми слідує, що визначальною ознакою доходу з джерелом його походження в Україні має бути отримання чи нарахування на користь платника податку у разі здійснення ним певного виду діяльності, в тому числі виграші, призи, благодійна допомога, подарунки.

В той же час, з досліджених матеріалів справи вбачається, що фізичні особи-нерезиденти не отримували від позивача ніяких доходів та не здійснювали будь-якого виду діяльності на території України, за який отримували дохід. Відповідачем протилежне не доведене.

Водночас, в обґрунтування своєї позиції, відповідач посилався на вимоги п. 1.1 ст. 1 Закону №889, яка містить визначення поняття «додаткові блага» у випадку виплати платнику податку його працедавцем.

В той же час матеріалами справи встановлено, що ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» не є працедавцем для осіб-нерезидентів, про яких йде мова у акті перевірки та на підставі чого складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

З вищевикладеного слідує, що у оспорюваних правовідносинах позивач не є податковим агентом, оскільки не здійснює нарахування та не виплачує певних доходів в частині вартості проживання та авіаквитків безпосередньо фізичним особам - нерезидентам, переліченим в Акті перевірки.

Таким чином, за аналізу наведених положень та обставин справи вбачається невідповідність висновків податкового органу, якими оплата позивачем послуг готелів та вартості авіаквитків туристичній компанії віднесено до наданих нерезидентам - фізичним особам додаткових благ в розумні Закону та не доведено здійснення таких дій на користь нерезидентів.

Механізм застосування положень міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування визначено Порядком звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 470 (далі - Порядок).

Пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Однак, як встановлено судом, виплати позивача не є доходами в розумінні п.1.3. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки вони не здійснювались на користь нерезидентів - фізичних осіб, отже надання вказаної довідки не є необхідним.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Враховуючи викладене, на думку суду, висновки акту перевірки щодо неоподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу платника податку в сумі 22259,36 грн. 00 коп. є необґрунтованими, а визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб за даним епізодом є протиправним.

Суд звертає увагу, що згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 85,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби № /3 від 05 листопада 2008 року в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 22259,36 грн. та застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 44518,72 грн.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» (, адреса: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 9. корп. 5, оф. 501) сплачений ним судовий збір у розмірі 85,00 грн. (вісімдесят п'ять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко