Справа № 812/519/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 жовтня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/519/18
Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішень судів у справі №812/519/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до суду з заявою про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень відповідача на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18 та порушення прав позивача підтверджених рішеннями суду.
Проте, 20.09.2018 для зясування підстав невиплати пенсії ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, та відповідачем повідомлено, що виплата пенсії буде призначатися та виплачуватися з дати набрання законної сили рішенням Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018, тобто з 19.06.2018.
ОСОБА_1 вважає дії відповідача щодо виконання рішень Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18 в частині винесення розпорядження про призначення та виплати пенсії з 19.06.2018 протиправним, оскільки ОСОБА_1 звернувся із заявою до Пенсійного фонду від 07.12.2017 та вказаний факт підтверджено зазначеними судовими рішеннями, у звязку з чим просить суд: визнати протиправним розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 22.08.2018 № 857694 про визначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах з 19.06.2018, яке порушує право ОСОБА_1 на належне призначення пенсії, підтверджене рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року заяву позивача залишено без руху, заявнику надано термін для усунення недоліків поданої заяви. У строк наданий судом недоліки визначені судом заявником усунено.
Розгляд заяви призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) на 18 жовтня 2018 року
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як встановлено статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Як визначено статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 812/519/18 - скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги про зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами пункту ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування період роботи з 18.06.1990 по 17.09.1990, з 01.08.1991 по 30.09.1991 та з 04.11.1993 по 09.02.1995 в Краснодонському шахтобудівельному управлінні треста Краснодонвуглебуд у якості учня підземного гірника з повним робочим днем на підземній роботі, підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, гірничим майстром підземним з повним робочим днем на підземній роботі та заступником начальника шахтопроходки з повним робочим днем на підземній роботі; з 01.09.1992 по 26.10.1993 в Шахтопроходчеському управлінні № 6 треста Луганськшахтопроходка в якості гірничого майстра з повним робочим днем на підземній роботі; з 13.02.1995 по 31.03.2002 в Сьомому воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України в якості помічника командира взводу та командиром взводу. Ухвалено нове рішення у відповідній частині. Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.
Рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі №812/519/18 набрало законної сили 19.06.2018.

Відповідачем, на виконання вказаних судових рішеннь, прийнято протокол від 10.07.2018 № 4105 про призначення пенсії ОСОБА_1 з 07.12.2017 у сумі 12467,22 грн. (арк. спр. 168).

20 вересня 2018 року для зясування підстав невиплати пенсії ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області із відповідною заявою (арк. спр. 169), на яку відповідачем надано розпорядження від 22.08.2018 № 857694 про призначення ОСОБА_1 пенсії з 19.06.2018 у сумі 12467,22 грн. (арк.спр. 170).

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції», п.43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» та ін.).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів. Право на судовий розгляд включає законне сподівання, що остаточне судове рішення має поважатися національними органами влади і, отже, виконуватиметься.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків (Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 р. № 15рп/2004).

Отже, невиконання належним чином остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі "Лізанец проти України" від 31 травня 2007 року зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Оскільки заявою позивача оскаржуються дії відповідача, пов'язані з виконанням судового рішення, подану заяву належить розглядати в порядку, визначеному ст.383 КАС України.

Судом досліджено розпорядження відповідача від 22.08.2018 № 857694 про призначення ОСОБА_1 пенсії з 19.06.2018 у сумі 12467,22 грн. (арк. спр. 170), зі змісту якого вбачається, що датою перерахунку пенсії є 07.12.2017.

При цьому, у постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 зазначено, що 07.12.2017 позивач звернувся із заявою до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (а.с.58-59).

Статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Згідно статті 45 Закону України «Про загальнообовкове державне пенсійне страхування» також визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Таким чином, наведеними нормами чітко закріплено порядок призначення пенсії з дня звернення за пенсією.

Надаючи оцінку розпорядженню відповідача від 22.08.2018 № 857694 про призначення ОСОБА_1 пенсії з 19.06.2018 у сумі 12467,22 грн., суд зазначає, що відповідачем у порушення статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 45 Закону України «Про загальнообовкове державне пенсійне страхування» прийнято вказане розпорядження, також при його прийнятті не враховано висновків суду.

Отже, рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі №812/519/18 не може вважатися виконаним належним чином, доки відповідач не прийме розпорядження про призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви позивача від 07.12.2017 із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні від 19.06.2018, а саме, стосовно визначення дати призначення пенсії позивачу з 07.12.2017.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Як визначено ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вказані приписи не виконання судового рішення у даній справі не відповідає меті наслідків судового захисту особи, позовні вимоги якої задоволено, оскільки призводить до порушення прав позивача на призначення пенсійних виплат, що свідчить про неналежне виконання судового рішення та його довільного трактування, а тому дії відповідача щодо призначення пенсії ОСОБА_1 з 19.06.2018 при виконанні судового рішення суд визнає протиправними.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 22.08.2018 № 857694 про визначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах з 19.06.2018, яке порушує право ОСОБА_1 на належне призначення пенсії, підтверджене рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18.

Відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Приписами статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладений на нього обов'язок доказування правомірності власних рішень, дій чи бездіяльності, визначений положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України.

З урахуванням встановлених обставин суд зазначає, що відповідачем допущено порушення вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин 1, 2 статті 129-1 Конституції України, частин 2, 7 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.2 ст.14, ч.1 ст.370, ч.2 ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України, яке полягає у невиконанні належним чином рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18, а тому вважає що подана заява є обґрунтованою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.3 ст.129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 22.08.2018 № 857694 про визначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах з 19.06.2018, яке порушує право ОСОБА_1 на належне призначення пенсії, підтверджене рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18 - задовольнити.

Визнати протиправним розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 22.08.2018 № 857694 про визначення ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах з 19.06.2018, яке порушує право ОСОБА_1 на належне призначення пенсії, підтверджене рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 та Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 812/519/18.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області вжити заходів для виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року по справі №822/1673/18 та в місячний строк з дня отримання даної окремої ухвали повідомити Луганський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Копію даної ухвали направити позивачу до відома та управлінню Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області - для виконання.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3