Справа № 2540/2731/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2731/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 у справі за позовом Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови ВП №55715636 від 13.07.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом було подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що постанова державного виконавця про накладення штрафу є протиправною, оскільки покладені судом зобов'язання були виконані в порядку встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на управління, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Приписами ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавче провадження № 55715636 з виконання виконавчого листа № 2-а-4/10, виданого 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області провести перерахунок ОСОБА_2 з 19.10.2009 державної та додаткової пенсії в розмірі відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2018 № 55715636.

Постановою головного державного виконавця Бабенка Віталія Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження від 01.03.2018 ВП № 55715636 у вказаному виконавчому провадженні замінено боржника з Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області на його правонаступника Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

В ході здійснення вказаного виконавчого провадження Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України листом від 05.03.2018 № 1048/09-12 повідомило відповідача про те, що на виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 12.05.2011, якою змінено постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 19.02.2010 № 22а-6122/11, 17.07.2011 проведено перерахунок пенсії за період з 19.10.2009 по 31.08.2011 та нараховано кошти в сумі 113349,60 грн., з урахуванням виплачених сум, які були виплачені 04.08.2011, а з 01.09.2011 по 31.10.2011 пенсія виплачувалась з урахуванням рішення суду.

Зважаючи на невиконання рішення суду, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 03.05.2018 було прийнято постанову ВП № 55715636 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Ріпкинському ОУПФУ було направлено вимогу виконавця від 05.07.2018 № 9618, якою позивачу встановлено строк для виконання рішення суду до 12.07.2018.

Листом від 11.07.2018 позивачем повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду та проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії за період з 19.10.2009 по 31.08.2011 та нараховання коштів в сумі 113349,60 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 13.07.2018 по виконавчому провадженні № 55715636 до Ріпкинського ОУПФУ застосовано штраф в розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись із винесено постановою від 13.07.2018 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн., позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 13.07.2018 ВП № 55715636 про накладення штрафу є законною та не підлягає скасуванню, оскільки Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» будь-які зміни не вносились, а тому застосування норм вказаних статей у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України є необґрунтованим.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, і якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження пре кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір накладеного штрафу за невиконання рішення.

Отже, що у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання рішення суду у встановлений строк на нього накладається штраф, у тому числі при повторному невиконанні вимог державного виконавця. Таким чином, визначальними обставинами для накладення штрафу на боржника є саме невиконання судового рішення та бездіяльність боржника.

Законом України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 3491VI) Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2010 № 2857VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 2857-VI) доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік (пункт 7 Закону № 3491-VI).

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова № 745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23.07.2011 набрала чинності постанова № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796ХІІ підлягають застосуванню лише до 23.07.2011, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону № 2857-VI та постанови № 745.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 червня 2015 року у справі № 21-317а15.

Позивач при здійсненні нарахування та виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» керується тими нормативно-правовими актами, які приймаються відповідними державними органами для регулювання діяльності та виконання зобов'язань органами Пенсійного фонду.

Зазначені нормативно-правові акти, що в даному випадку регулюють порядок проведення виплати пенсії позивачу, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнавалися неконституційними, будь-яких рішень щодо їх протиправності чи наявності обставин, що вказують на неможливість застосування даних актів не надано.

Колегія суддів зазначає, що протиправна дія/бездіяльність позивача не може пов'язуватись з виконанням останнім норм чинного законодавства, прийнятих постанов чи винесених розпоряджень відповідних органів державної влади.

При цьому, відсутність у судовому рішенні кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у відповідача обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням.

Такий обов'язок відповідача припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат, оскільки судове рішення ґрунтувалось на попередніх нормах, які втратили чинність. Дія такого судового рішення не може бути поширена на правовідносини після зміни правового регулювання, оскільки це б призвело до порушення положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі №522/5744/17 (№К/9901/22870/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Окрім того, судом враховано, що питання виконання позивачем рішення у справі № 2-а-4/10 вже було предметом дослідження у справах № 732/2020/14 і № 2-а-23/2505/2012 та встановлено виконання Управлінням вимог постанови Городянського районного суду Чернігівської області від 19.02.2011.

Враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем не доведена правомірність прийняття оскаржуваної постанови ВП №55715636 від 13.07.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011, яка винесена неправомірно, а тому наявні підстави для скасування даної постанови.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов та апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 - скасувати, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про накладення штрафу від 13.07.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 16.10.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук