Справа № 2-а-2154/11
Суддя: Городецький Д. І.
Дата ухвалення: 2011-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2154/11
№ б/н
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 березня 2011 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, треті особи - Головне Управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, Державна податкова адміністрація Дніпропетровської області, про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення вихідної допомоги без обкладання прибуткового податку фізичних осіб,

В С Т А Н О В И В:

20.01.2011 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вихідної допомоги без обкладання прибуткового податку фізичних осіб мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 2 грудня 2010 року № 2762-VI «Про звільнення суддів» за наказом голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року був, як суддя, відрахований зі штату зазначеного суду у звязку з виходом у відставку.

Пунктом 2 наказу голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року передбачена виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі 15 місячних заробітків, оскільки із стажу роботи, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання 20 років 02 місяці 16 днів, позивач пропрацював на посаді судді 15 повних років.

Посилаючись на п. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889/ІV, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про оплату праці», позивач стверджує, що, виходячи із розміру його заробітної плати на листопад 2010 року в сумі 5112,00 грн., він має право на отримання вихідної допомоги без сплати податку в сумі 76680 грн. (15 х 5112,00 грн.).

Оскільки вихідна грошова допомога повинна бути виплачена при звільненні позивача 21.12.2010 року, але до теперішнього часу вищезазначена сума вихідної допомоги йому не виплачена, позивач просив визнати неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України і Державної судової адміністрації України щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні у відставку, стягнути з Міністерства фінансів України на користь позивача вихідну допомогу без обкладання прибуткового податку в сумі 76680 грн., перерахувавши вихідну допомогу на рахунок Державної судової адміністрації України для виплати її позивачу через Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

В судове засідання позивач не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Міністерства фінансів України в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов не визнав, посилався на те. Що до 01 січня 2011 року головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання судів загальною юрисдикції була Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Крім того, з вихідної допомоги повинен бути сплачений податок на доходи, оскільки, в прикінцевих положеннях п.22.2 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що у разі, якщо норми інших законів чи законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми зазначеного Закону.

Представники Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, надали заперечення, в яких позов не визнали, просили суд розглянути справу без їх участі, в запереченні проти позову посилалися на те, що вичерпний перелік звільнених від оподаткування доходів зазначений у п. 4.3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» і не передбачає звільнення від оподаткування доходів суддів у вигляді вихідної допомоги. Пунктом 22.2 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (який є спеціальним законодавчим актом і має вищу юридичну силу) передбачено, що у разі, якщо норми інших законів чи законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону, тобто застосуванню підлягають положення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Відповідачі вважають, що оскільки останньою посадою позивача є займана ним посада судді у грудні 2010 року, за який йому нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 4402,00 грн., належна позивачу сума вихідної допомоги буде складати 60030 грн. (4402,00 грн. х 15 місяців) згідно доданого розрахунку, проведеного бухгалтерією ТУ ДСА України в Дніпропетровській області. Згідно листа ДСА України від 19.07.2005 року № 17-4490/05 необхідний пакет документів для перевірки та надання необхідного погодження на виплату вихідної допомоги позивачу в сумі 66030 грн. було надіслано ТУ ДСА 18.01.2011 року до ДСА України. За умови позитивного висновку за результатами проведення такої перевірки надається відповідне погодження, на підставі якого виплата вихідної допомоги позивачу буде здійснена у повному обсязі. Тому, ДСА України та ТУ ДСА України в Дніпропетровській області діють виключно в межах діючого законодавства України, будь-яких прав та свобод позивача не порушували, в звязка уз чим, просили відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Державної податкової інспекції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений.

Представник третьої особи - Головного Управління державного казначейства України в Дніпропетровській області в судовому засіданні посилався на те, що вважає будь які вимоги до управління державного казначейства необґрунтованими, в спірних правовідносинах державне казначейство виступає як установа, яка виконує розрахунково-касове обслуговування з розпорядниками і одержувачами бюджетних коштів.

Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.

Згідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

Згідно до ч.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Оскільки спір виник з приводу звільнення з публічної служби, ін повинен вирішуватися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. ст. 22, 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані або обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У ч. 2 ст. 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як зазначено у пунктах 2, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України, суди вирішують будь-які індивідуальні трудові спори щодо оплати праці в порядку, передбаченому главою ХV Кодексу законів про працю України. При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як статтею 44 КЗпП України, так і іншими нормами закону.

В звязку з наведеним, при вирішенні зазначеного спору підлягають застосуванню як норми КЗпП України, так і інші норми закону, в даному випадку - норми Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХШШ (який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, який працював суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, відповідно до постанови Верховної Ради України від 2 грудня 2010 року № 2762-VI «Про звільнення суддів» за наказом голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року був відрахований як суддя зі штату вищезазначеного суду у звязку з виходом у відставку.

Пунктом 2 наказу голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року передбачається виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі 15 місячних заробітків (стаж роботи позивача на посаді судді становить 15 років 08 місяців 02 дні).

Згідно довідки про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, станом на 21.12.2010 року, тобто на момент виходу у позивача у відставку, стаж його роботи склав 20 років, 02 місяці, 16 днів, з них безпосередньо на посаді судді 15 років 08 місяців 02 дні (Тобто кількість повних років роботи позивача на посаді судді складає 15 років).

Як вбачається з довідки від 09.03.2011 року № 648/11, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, сума належної позивачу ОСОБА_2 вихідної допомоги при виході у відставку склала 66030 грн. Станом на 09.03.2011 року зазначена сума вихідної допомоги позивачу не виплачена.

Обґрунтування розміру вихідної допомоги позивачу в сумі 66030 грн. викладено також у розрахунку на отримання вихідної допомоги судді Гречаного В.А., наданого ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що розрахунок проведено на підставі заробітної плати за грудень 2010 року в сумі 4402,00 грн., що також підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Дніпропетровській області про заробітну плату позивача за грудень 2010 року в сумі 4402,00 грн.

Суд вважає, що при визначенні розміру вихідної допомоги позивачу ТУ ДСА в Дніпропетровській області не врахувало вимоги діючого законодавства України і провело розрахунок суми вихідної допомоги у розмірі 66030 грн. на підставі заробітної плати за грудень 2010 року невірно виходячи з наступного.

Розрахунок на отримання вихідної допомоги судді Гречаного В.А., наданий ТУ ДСА України в Дніпропетровській області проведено відповідачем на підставі Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженого наказом ДСА України від 24.07.2009 року № 81, що вбачається з примітки на розрахунку як додаток № 3 зазначеного Положення. Однак, додаток № 3 до Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, як і зазначене Положення в цілому, взагалі не стосуються питань виплати і розрахунків вихідної допомоги, а регулюють тільки питання щомісячного грошового утримання працюючим суддям.

В звязку з цим, проведення ТУ ДСА України в Дніпропетровській області розрахунку вихідної допомоги на підставі нормативного акту, що не регулює ці питання, є необґрунтованим.

Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати

застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) й), в тому числі у випадку виплати вихідної допомоги (підпункт є) пункту 1).

В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата (крім випадків, передбачених у абзацах 1, 2 пункту 2, що не стосуються виплати вихідної допомоги) обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Тому, враховуючи, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 2 грудня 2010 року № 2762-VI «Про звільнення суддів» позивач був звільнений у звязку з поданням заяви про відставку 02.12.2010 року, а за наказом голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року позивач був відрахований зі штату зазначеного суду 21.12.2010 року, два останніх календарних місяці роботи позивача, що передують події його звільнення у відставку у грудні 2010 року, є жовтень і листопад 2010 року, в звязку з чим, середньомісячна заробітна плата позивача для нарахування суми вихідної допомоги повинна бути обчислена за жовтень і листопад 2010 року, і застосовувати в даному випадку заробітну плату позивача за грудень 2010 року підстав немає.

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата, інші доплати і надбавки, в тому числі премії, які включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Згідно пунктів 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідок про заробітну плату № Б-с-79 від 04.02.2011 року і № Б-с-1818 від 21.12.2010 року, наданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на підставі особових рахунків на жовтень і листопад 2010 року розмір заробітної плати позивача ОСОБА_2 з урахуванням надбавок і премій, склав у жовтні 2010 року 5254,00 грн., у листопаді 2010 року 5112,00 грн.

Виходячи із зазначених довідок, заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані робочі дні у жовтні і листопаді 2010 року складає 10366 грн. (5254,00 грн. + 5112,00 грн.). У жовтні 2010 року позивач відпрацював 21 день, у листопаді 2010 року відпрацював 22 дні, всього 43 робочих днів. Тому середньоденна заробітна плата позивача буде складати 241 грн. (10366 грн. : 43 дні). Середньомісячне число робочих днів за жовтень і листопад 2010 року буде складати 21,5 (43 дні : 2). На підставі цього, середня заробітна плата позивача за жовтень і листопад 2010 року буде складати 5181,5 грн. (241 грн. х 21,5 робочих днів).

Таким чином, середня заробітна плата позивача за останньою посадою, з якої слідує нараховувати вихідну допомогу, склала 5181,5 грн., тому, сума належної позивачу при звільненні вихідної допомоги складає 77722,5 грн. (15 х 5181,5 грн.).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як зазначалося вище, відповідно до постанови Верховної Ради України від 2 грудня 2010 року № 2762-VI «Про звільнення суддів» позивач був звільнений в звязку з поданням заяви про відставку 02.12.2010 року, а 21.12.2010 року відрахований зі штату Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (згідно наказу голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 85 від 21 грудня 2010 року).

Незважаючи на це, у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, так і до теперішнього часу, сума вихідної допомоги у розмірі 77722,5 грн. позивачу не виплачена.

Відповідно до ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України здійснює організаційне забезпечення органів судової влади у межах повноважень, встановлених законом. Згідно підпунктів 4), 21) п. 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 14, ДСА відповідно до покладених на неї завдань виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, територіальних управлінь Державної судової адміністрації, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці.

Тобто ДСА України до 01 січня 2011 року було головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, а також матеріального і соціального забезпечення суддів, в тому числі, в даному випадку розпорядником коштів, які повинні виплачуватись суддям у відставці у вигляді вихідної допомоги.

Суд приходить д переконання, що Державна судова адміністрація України і Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області допустили бездіяльність, не забезпечивши своєчасну виплату позивачу вихідної допомоги при його звільненні у відставку, і позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Що стосується позовних вимог до Міністерства фінансів України, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, Державна судова адміністрація України до 01 січня 2011 року була головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

На підставі ст. ст. 42, 44 Бюджетного кодексу України, Міністерство фінансів України здійснює загальну організацію та управління виконанням Державного бюджету України, координує діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету, затверджує розпис Державного бюджету України відповідно до бюджетних призначень, забезпечує відповідність розпису Державного бюджету України встановленим бюджетним призначенням. На підставі зазначених статей, а також відповідно до ст. 130 Конституції України, Міністерство фінансів України здійснює функції фінансування Державної судової адміністрації України витрат, необхідних для функціонування судів і діяльності суддів.

В звязку з наведеним, суд не вбачає противоправних дій з боку Міністерства фінансів України щодо позивача, в звязку з чим, в задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дій Міністерства фінансів України належить відмовити.

В той же час, суд вважає за необхідне зобовязати Міністерство фінансів України (як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів) перерахувати суми вихідної допомоги на рахунки Державної судової адміністрації для подальшої виплати позивачу через Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Незважаючи на те, що позивач у своїй позовній заяві просив стягнути на свою користь вихідну допомогу в сумі 76680 грн., судом сума вихідної допомоги, яка належить до виплати позивачу, встановлена в більшій сумі, у відповідності до ст. 11 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині розміру суми вихідної допомоги, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Суд приходить до переконання. що сума вихідної допомоги у розмірі 77722,5 грн. повинна бути стягнута на користь позивача без обкладання прибутковим податком виходячи з наступного.

Право судді, що пішов у відставку, в даному випадку позивача, на одержання вихідної допомоги без сплати податку закріплено законом, зокрема ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХШШ (який діяв на час виникнення спірних правовідносин). В даній нормі закону, яка не була скасована або змінена і діяла на момент виходу позивача у відставку, визначено, що вихідна допомога виплачується без сплати податку. З аналізу цієї норми слідує, що вихідна допомога судді не може бути обкладена будь-яким податком, в тому числі прибутковим. В звязку з цим, обкладення вихідної допомоги прибутковим податком призведе до порушень зазначеної норми закону, а також до порушень прав позивача, оскільки буде суперечити положенням статей 21, 22 Конституції України, згідно яким, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод не допускається.

Крім вищевказаного положення ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», право позивача на одержання вихідної допомоги без сплати податку підтверджується також наступним.

Відповідно до вимог пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV, який був чинним на час виходу позивача у відставку, до складу загального місячного або річного оподаткованого доходу платника податку не включаються такі доходи (що не підлягають відображенню в його річній податковій декларації) як сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів та надання соціальних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи допомогу по вагітності та пологах), винагород та страхових виплат, які отримуються платником податку відповідно з бюджетів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування згідно із законом, у тому числі (але не виключно) визначені у підпунктах а) є) підпункту 4.3.1. п. 4.3 ст. 4.

Із змісту пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV слідує, що зазначена законодавча норма не є вичерпною в контексті визначення перелічених категорій відповідно до підпунктів а) є), про що свідчить прямий припис «у тому числі (але не виключно)».

В звязку з цим, ствердження відповідачів і третіх осіб про зазначений у п. 4.3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» нібито вичерпний перелік звільнених від оподаткування доходів суд вважає необґрунтованими. При цьому слідує врахувати, що вихідна допомога судді є разовою і носить компенсаційний характер, тому, суд вважає, що відноситься до державної матеріальної допомоги, яка гарантує особливий, гарантований Державою статус судді, гарантії, крім іншого, і матеріального забезпечення.

Таким чином, врегулювання питання щодо виплати вихідної допомоги судді, що пішов у відставку, яка передбачена ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», в повній мірі охоплюється дією пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV і між даними двома нормативними актами немає будь-яких суперечностей.

В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що вихідна допомога не повинна включатися до складу загального доходу позивача і з неї не може утримуватися податок.

Твердження відповідачів ДСА України і ТУ ДСА України в Дніпропетровській області про здійснення виплати позивачу вихідної допомоги за умови позитивного висновку за результатами проведення перевірки ДСА України та надання ДСА України відповідного погодження суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 6, 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади, їх посадові особи, здійснюють свої повноваження і зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені цією Конституцією та законами України.

Взявши на себе функції надання погодження на виплату суддям вихідної допомоги при виході у відставку, ДСА України порушило вищезазначені положення ст. ст. 6, 19 Конституції України, оскільки надання такого погодження з боку ДСА України нормами діючого законодавства України не передбачено. У звязку з цим, суд не приймає до уваги лист ДСА України від 19.07.2005 року № 17-4490/05, в якому ДСА України зазначає про необхідність надання такого погодження і визначає перелік необхідних для цього документів. При цьому слідує зазначити, що надання погодження ДСА України передбачено діючим законодавством тільки у разі призначення щомісячного грошового утримання працюючим суддям і закріплено у п. 4 Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженого наказом ДСА України від 24.07.2009 року № 81.

В звязку з цим, суд вважає, що для виплати вихідної допомоги позивачу при виході у відставку погоджень з боку будь-яких органів не вимагається, оскільки, як вказувалось вище, це не передбачено нормами діючого законодавства України, а право позивача на одержання вихідної допомоги закріплено спеціальним законом, тобто - ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 11, 71, 86, 94, 158-163 КАС України, ст. ст. 3, 6, 19, 21, 22, 55, 64, 124, 130 Конституції України, п. п. 2, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», п. п. 1, 2, 3, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 42, 44 Бюджетного кодексу України, ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пп. 4), 21) п. 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 14, пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2 вихідної допомоги при звільненні у відставку.

Зобовязати Міністерство фінансів України перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації України для виплати ОСОБА_2 суми вихідної допомоги без обкладання прибутковим податком в сумі 77722,5 грн.

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу без обкладання прибутковим податком в сумі 77722,5 грн., перерахувавши суму 77722,5 грн. для виплати ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ Городецький Д.І.