Справа № 810/3970/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року № 810/3970/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), про оскарження дій, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії НКРЕКП щодо відмови здійснення перевірки нарахованої електричної енергії, щодо застосування до розрахунку Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357;

- зобовязати НКРЕКП здійснити перевірку щодо правильного застосування Правил користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, споживачу ОСОБА_1, який доданий до листа Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 26.04.2018 вих. № 06/200/3113 за участю ОСОБА_1;

- стягнути з НКРЕКП на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 36 340 гривен та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нарахований йому борг, котрий доданий до листа Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 26.04.2018 вих. № 06/200/3113, слід перевірити не в арифметичний спосіб, а щодо правильного застосування Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, зокрема, дотримання зняття показів приладу обліку на перше та останнє число кожного календарного місяця до дії постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 591, а також після визначення обсягу спожитої електричної енергії у кожному розрахунковому місячному періоді з розбивкою на пікові, напівпікові та нічні зони зазначеного в кВт*год, та діючих тарифів та пільг, субсидій, з врахуванням диференційованих лімітів споживання щодо встановлених обсягів в режимах пік, напівпік, ніч тощо. У звязку з відмовою НКРЕКП здійснити перевірку нарахованого боргу він зазнав матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

До Київського окружного адміністративного суду 21.08.2018 від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що у НКРЕКП відсутні повноваження стосовно перевірки правильності нарахування електричної енергії та боргу, нарахованого відповідно до листа Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» від 26.04.2018 вих. № 06/200/3113.

Сторони надали суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачем направлено до НКРЕКП заяву від 17.05.2018 б/н та скаргу від 25.06.2018 б/н, якими у звязку з тим, що «ПрАТ «Київобленерго» надіслало табличний розрахунок нарахованої електричної енергії за період з червня 2016 року по березень 2018 року», просив перевірити «правильність нарахування електричної енергії відповідно до вимог правил користування електричної енергії для населення», та «здійснити перевірку розрахунку», зазначаючи про те, що «розрахунок є некоректним».

Листами НКРЕКП від 12.06.2018 № 4789/20/9-18 та від 09.07.2018 № 5590/20.1/9-18 позивачу було повідомлено про відсутність у НКРЕКП повноважень на проведення здійснення перевірки правильності нарахування електричної енергії.

Вважаючи відмову НКРЕКП у здійсненні перевірки нарахування електричної енергії протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він просив здійснити перевірку розрахунку не в арифметичний спосіб, а щодо правильного застосування Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, зокрема дотримання зняття показів приладу обліку на перше та останнє число кожного календарного місяця до дії постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 591, а також після, визначення обсягу спожитої електричної енергії у кожному розрахунковому місячному періоді з розбивкою на пікові, напівпікові та нічні зони зазначеного в кВт*год, та діючих тарифів та пільг, субсидій, з врахуванням диференційованих лімітів споживання щодо встановлених обсягів в режимах пік, напівпік, ніч тощо.

При цьому, в абзаці 4 стор. 2 адміністративного позову позивач зазначив: «НКРЕКП без будь-яких підстав відмовила в проведенні нарахування електричної енергії».

Отже, враховуючи уточнені вимоги, підстави заяви від 17.05.2018, скарги від 25.06.2018 та адміністративного позову вказують на те, що позивач просив саме провести звірку спожитої та оплаченої електричної енергії споживачем, здійснення обчислення та встановлення факту наявності (відсутності) заборгованості за спожиту електричну енергію споживачем (у тому числі побутовим споживачем).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 26.11.2016 НКРЕКП діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закон про НКРЕКП), відповідно до статті 1 якого Регулятор є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 3 Закону про НКРЕКП регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Статтею 17 Закону про НКРЕКП визначено перелік функцій та повноважень НКРЕКП, та встановлено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор:

1) приймає обов'язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

2) вносить пропозиції до органів державної влади щодо вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;

3) розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема:

ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов;

порядок розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання;

показники якості надання послуг суб'єктами природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг та суб'єктами, що провадять діяльність на суміжних ринках;

правила розгляду звернень споживачів щодо дій суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та врегулювання спорів;

правила врегулювання спорів, що виникають між суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг;

порядки (правила) організації обліку та звітності за видами ліцензованої діяльності;

порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб'єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом;

кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них;

порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання;

правила користування (постачання) товарами та послугами на роздрібних ринках;

форми звітності суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та порядок їх подання;

4) здійснює:

ліцензування видів господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, передбачених законом;

визначення умов, за яких суб'єкти природних монополій і суміжних ринків у сферах енергетики та комунальних послуг можуть провадити діяльність без ліцензії;

визначення умов доступу до товарів (послуг), що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг;

встановлення обмежень для суб'єктів природних монополій щодо суміщення видів діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

контроль за недопущенням перехресного субсидіювання при провадженні господарської діяльності суб'єктами природних монополій і суміжних ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

5) контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб'єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов'язань відповідно до закону;

6) затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;

7) здійснює сертифікацію операторів системи передачі та газотранспортної системи відповідно до встановленого ним порядку;

8) визначає і публікує умови доступу до транскордонної системи передачі електричної енергії та природного газу, включаючи процедури розподілу пропускної спроможності та управління перевантаженням;

9) затверджує і публікує умови надання послуг з балансування, які повинні надаватися на справедливій і недискримінаційній основі, ґрунтуватися на об'єктивних критеріях, з найбільшою економічною ефективністю і забезпечувати стимулювання користувачів мережі до балансування свого споживання енергії з мережі та постачання енергії в мережу;

10) бере участь у регулюванні платіжно-розрахункових відносин на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг у випадках, визначених законом;

11) контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов;

12) розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства;

13) встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб'єктів природних монополій та інших суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом;

14) забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів, надання роз'яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора;

15) здійснює моніторинг та аналіз ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

16) організує проведення науково-технічних та аналітичних досліджень з питань, що належать до його компетенції;

17) оприлюднює інформацію про свою діяльність відповідно до закону та здійснює інші заходи щодо налагодження діалогу з громадськістю, створює умови для участі громадян у процесі формування та реалізації державної політики;

18) бере участь у підготовці проектів міжнародних договорів України;

19) здійснює заходи щодо адаптації законодавства України у сфері енергетики до законодавства Європейського Союзу та проводить консультації з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства щодо питань адаптації законодавства України;

20) встановлює мінімальні стандарти та вимоги до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, електричної і теплової енергії, здійснює моніторинг їх дотримання;

21) погоджує/схвалює інвестиційні програми (плани розвитку) суб'єктів, діяльність яких регулюється Регулятором, у випадках, встановлених законом;

22) забезпечує досудовий розгляд спорів, що виникають між суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг;

23) здійснює у встановленому законодавством порядку видавничу діяльність;

24) забезпечує відповідно до закону доступ споживачів до інформації про ціни/тарифи у сферах постачання електричної енергії, природного газу, а також у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення;

25) проводить консультації з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства з метою отримання висновків щодо застосування європейського енергетичного права;

26) виконує інші функції та повноваження, визначені законом.

Регулятор має право:

1) приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов'язковими до виконання;

2) вимагати від операторів систем передачі та розподілу електричної енергії або операторів газотранспортної та газорозподільних систем за необхідності змінювати умови і положення, у тому числі тарифи або методики, з метою забезпечення їх пропорційності і застосовування на недискримінаційній основі;

3) отримувати безоплатно на свій запит необхідні для виконання покладених функцій:

від суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, - копії документів, статистичну та іншу інформацію про їхню діяльність;

від органів державної влади - документи, матеріали, статистичну та іншу інформацію, необхідну для виконання покладених функцій;

4) вимагати від суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, надання у визначені Регулятором строки, але не менш як протягом 10 робочих днів, завірених в установленому законодавством порядку копій документів, пояснень та іншої інформації, пов'язаної з провадженням такими суб'єктами ліцензованої діяльності, необхідних для виконання покладених функцій;

5) передавати у порядку, встановленому законодавством, відповідним державним органам матеріали про виявлені факти порушення законодавства;

6) звертатися до суду з підстав, передбачених законом, та здійснювати захист своїх прав та законних інтересів у суді;

7) залучати вчених та спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками) до розроблення проектів нормативно-правових актів, проведення консультацій та експертиз у сферах енергетики та комунальних послуг;

8) укладати угоди про співробітництво з питань своїх повноважень з іноземними і міжнародними органами та організаціями, у тому числі з регулюючими органами інших держав;

9) співпрацювати з регулюючими органами інших держав і Радою регуляторних органів Енергетичного Співтовариства, отримувати і надавати будь-яку інформацію, необхідну для виконання покладених на них завдань відповідно до цього Закону;

10) утворювати за потреби у межах своєї компетенції робочі групи, постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи;

11) інші права, визначені законом.

Отже, зазначене в заяві позивача від 17.05.2018 та скарзі позивача від 25.06.2018 прохання перевірити «правильність нарахування електричної енергії» оскільки «розрахунок є некоректним» (проведення звірки спожитої та оплаченої електричної енергії споживачем), не відноситься до визначених Законом про НКРЕКП функцій та повноважень відповідача.

Також, не відноситься до компетенції НКРЕКП здійснення обчислення та встановлення факту наявності (відсутності) заборгованості за спожиту електричну енергію споживачем (у тому числі побутовим споживачем).

Позивач зазначає, що відсутність позивача під час розгляду його звернень жодним чином не вплинула на правомірність висновків про відсутність відповідних повноважень у НКРЕКП, отже, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, як слідує з листів НКРЕКП від 12.06.2018 № 4789/20/9-18 та від 09.07.2018 № 5590/20.1/9-18, відповідачем було надано розяснення норм Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, щодо взаємовідносин між позивачем та ПрАТ «Київобленерго» з приводу розрахунків за спожиту населенню та розяснено механізм перевірки рахунку за показами засобу обліку.

Зокрема, позивача було повідомлено про те, що відповідно до положень п. 19 та 29 Правил користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

У разі виявлення в платіжному документі помилкових показів засобів обліку побутовий споживач зобов'язаний повідомити про це енергопостачальника.

Представник енергопостачальника повинен протягом 5 днів від дня подання заяви перевірити рахунок, а в разі потреби протягом 20 днів перевірити засіб обліку та повідомити побутового споживача про результати перевірки.

Враховуючи викладене та інформацію порушену у зверненнях позивача щодо незгоди в частині нарахувань за спожиту електричну енергію, зазначену в листі ПрАТ «Київобленерго» від 26.04.2018 № 06/200/3113, відповідач рекомендував позивачу звернутися до енергопостачальника для здійснення звірки обсягів фактично спожитої та оплаченої електричної енергії.

Також звернуто увагу позивача на те, що згідно з положеннями п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку.

З огляду на викладене, за відсутності повноважень перевіряти правильність нарахування електричної енергії (саме про це просив позивач у Заяві від 17.05.2018 б/н та Скарзі від 25.06.2018 б/н), листами відповідача від 12.06.2018 № 4789/20/9-18 та від 09.07.2018 № 5590/20.1/9-18 позивачу було розяснено процедуру, яким чином можливо встановити правильність нарахування плати за спожиту електричну енергію відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357.

При цьому, враховуючи питання, які були порушені позивачем у своїх зверненнях, відповідач листами від 12.06.2018 № 4789/20/9-18 та від 09.07.2018 № 5590/20.1/9-18 рекомендував позивачу, що у разі його не згоди в частині нарахувань за спожиту електричну енергію, зазначену в листі ПрАТ «Київобленерго» від 26.04.2018 № 06/200/3113, звернутися до енергопостачальника для здійснення звірки обсягів фактично спожитої та оплаченої електричної енергії.

Отже, судом встановлено, що позивача було повідомлено про процедуру, відповідно до вимог Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, яка має реалізовуватись у разі звернення позивача до енергопостачальника щодо здійснення вказаної звірки.

Відповідачем також було розяснено позивачу, що ПрАТ «Київобленерго» мало провести за участі позивача звірку обсягів фактично спожитої та оплаченої електричної енергії на підставі даних лічильника, зазначених у платіжних документах, та відомостей контрольних знімань показів засобу обліку, за результатами якої надати позивачу акт звірки розрахунків, в якому зазначається період, за який проводиться звірка розрахунків, тарифи, які діяли в кожному розрахунковому періоді та деталізацію нарахувань з відповідним поясненням у доступній та зрозумілій для позивача формі.

Водночас, згідно з положеннями ст. 626 та 526 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Так, Типовим договором про користування електричною енергією (далі Договір), форма якого визначена додатком 1 до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, встановлюються права та обовязки побутових споживачів та енергопостачальників, зокрема, під час здійснення розрахунків за електричну енергію.

Зокрема, п. 22 Договору визначено, що спори та розбіжності, що можуть виникнути під час користування електричною енергією, якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між сторонами, вирішуються в судовому порядку.

Водночас судом встановлено, що листом від 26.04.2018 № 06/200/3113ПрАТ «Київобленерго» пропонувало позивачу звернутись до відділу обслуговування споживачів Ірпінського районного підрозділу для отримання детального розяснення з питань нарахування заборгованості за використану електричну енергію.

Отже, судом встановлено, що НКРЕКП правомірно наголошувала на необхідності проведення звірки взаєморозрахунків за участю позивача та ПрАТ «Київобленерго» як сторін договору про користування електричною енергією від 06.03.2013, що відповідає вимогам Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357.

Крім того, відповідно до пункту 4.1 постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.03.2009 № 299 «Про затвердження Положення про Інформаційно-консультаційний центр по роботі із споживачами електричної енергії» комісії Інформаційно консультаційних центрів по роботі із споживачами електричної енергії створюються як постійно діючі колегіальні органи з метою розгляду та розв'язання суперечностей, спірних ситуацій між енергопостачальниками і споживачами та підготовки висновків з питань, які оскаржуються.

Отже, для вирішення питання здійснення перерахунку електричної енергії НКРЕКП правомірно рекомендувала позивачу звернутись до Інформаційно-консультаційного центру по роботі із споживачами електричної енергії» ПрАТ «Київобленерго» за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 1-А.

Виходячи з викладеного, враховуючи вимоги Закону про НКРЕКП, відсутність відповідних повноважень у відповідача та надання позивачу розяснень щодо механізму/процедури, яким чином можливо встановити правильність нарахування плати за спожиту електричну енергію відповідно до вимог Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, суд дійшов висновку про відсутність в діях НКРЕКП ознак протиправності.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, законодавець пов'язує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду з наявністю чи відсутністю, у передбачених випадках, вини. Однак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності відшкодування моральної шкоди можливе лише у випадку доведення наявності такої шкоди.

Згідно п. п. 1-3 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судова практика виходить із положення, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

За таких обставин основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі N 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі N 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі N 800/500/16, від 01.03.2018 у справі N 9901/377/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі N 42/266-6/492).

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачає наявність незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, як обов'язкову умову відшкодування шкоди державою.

Відповідно до ст.1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність реального збитку/шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Оскільки судом встановлено відсутність у діях НКРЕКП ознак протиправності щодо відмови здійснити перевірку нарахування електричної енергії, отже, відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням, а тому суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача в заподіянні моральної та матеріальної шкоди.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, якими мотивовано позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.