Справа № 826/16233/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2018 року № 826/16233/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича визнання незаконним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Пишного А.В. від 21.09.2018 про розшук майна боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для відкриття виконавчого провадження, у межах якого відповідачем прийнято спірну постанову, став виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. № 12407 від 23.11.2017. Позивач стверджує, що вказаний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням чинного законодавства України, про що приватний виконавець був повідомлений та мав усі підстави для закриття виконавчого провадження. Натомість, відповідачем було прийнято спірну постанову, що свідчить про порушення останнім вимог законів України "Про виконавче провадження", "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Цивільного кодексу України. За наведених обставин, позивач вважає, що спірна постанова підлягає негайному скасуванню.

Ухвалою суду від 08.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/16233/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 17.10.2018.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач у судове засідання 17.10.2018 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.03.2018 за № 441 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. прийнято заяву ПАТ КБ "Приватбанк" про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом № 12407.

За результатами розгляду заяви 20.03.2018 відповідачем прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 12407, виданого 23.11.2017 приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 112917,50 грн.

21.09.2018 приватним виконавцем Пишним А.В. прийнято постанову, якою оголошено у розшук транспортний засіб Chevrolet Epica 2010 р.в., днз. НОМЕР_2, № куз. НОМЕР_3 та інші транспортні засоби, що належать боржника ОСОБА_1

25.09.2018 позивач звернувся до відповідача з клопотанням, у якому просив невідкладно винести в установленому порядку відповідну постанову про скасування постанови про розшук майна боржника від 21.09.2018 (як таку, що винесена помилково).

Не отримавши відповіді від відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону N 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З аналізу наведених правових норм вбачається, що примусове виконання виконавчих написів нотаріусів здійснюється відповідно до вимог Закону N 1404-VIII та їх виконання, у тому числі, покладено на приватних виконавців.

Відповідно до статті 10 Закону N 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Статтею 36 Закону N 1404-VIII врегульовано, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Витрати, пов'язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що чинним законодавством на виконавця покладено обов'язок щодо вжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також наділено повноваженнями стосовно розшуку майна боржника.

При цьому, метою розшуку майна боржника є забезпечення виконання виконавчого документа.

Обґрунтовуючи протиправність спірної постанови, позивач стверджує про невідповідність виконавчого документа вимогам чинного законодавства.

Суд не приймає до уваги наведені доводи та зазначає наступне.

Так, як зазначає позивач та підтверджується Єдиним державним реєстром судових рішень, у провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 757/48103/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, станом на час вирішення даної адміністративної справи рішення у справі № 757/48103/18-ц не прийнято, правова оцінка виконавчому напису - не надана.

Суд звертає увагу позивача, що у виконавця при прийнятті виконавчого документа до виконання та відкритті виконавчого провадження відсутні повноваження щодо надання правової оцінки виконавчому документу, натомість останній перевіряє виконавчий документ виключно на відповідність вимогам Закону N 1404-VIII.

За наведених обставин, та враховуючи, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 56012195, є чинним, суд дійшов висновку, що спірна постанова про розшук майна боржника прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом N 1404-VIII.

При цьому, інші доводи позивача, зокрема, які стосуються порушень, на його думку, допущених приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, перебування належного позивачу транспортного засобу у заставі ПАТ "Дельта Банк", судом до уваги також не беруться, оскільки не стосуються законності постанови приватного виконавця від 21.09.2018 про розшук майна боржника.

Крім того, порядок звернення стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 51 Закону N 1404-VIII.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведена та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (03143, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко