Справа № 0440/5261/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року Справа № 0440/5261/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняУсенко Д.Ю.
представник позивача представник відповідача ОСОБА_3 Донцов Є.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.-
12.07.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням зміни позовних вимог, просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
08.08.2018 року разом із підтвердженням факту усунення недоліків позовної заяви, позивачем були уточнені позовні вимоги, згідно яких просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду на 04.09.2018 року.
03.09.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій не погодився з позовними вимогами та просив суд у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовити посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_5 не надано достатніх аргументів та додаткових документів для обґрунтування своїх заперечень та вважає висновки, викладені в акті перевірки, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
04.09.2018 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд з метою надання часу для підготовки відзиву та відповіді на відзив оголосив перерву у судовому засіданні до 20.09.2018 року.
У судове засідання, призначене на 20.09.2018 року, з'явилися представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов, посилаюсь на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаюсь на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Згідно Виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місце проживання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5: АДРЕСА_2.
Основний вид економічної діяльності відповідно зазначеної виписки:
10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків.
Відповідно свідоцтва № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 зареєстрований як платник податку на додану вартість та перебуває на обліку в Царичанській міжрайонній державній податковій інспекції Дніпропетровської області.
26.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Споживач) укладено договір №3458 про постачання електричної енергії.
Відповідно зазначеного договору, постачальник продає електричну енергію Споживачу у точці (точках) продажу енергії для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 155,0 кВт величини якої на об'єктах Споживача визначені додатком «Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
12.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тритон» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір №71.
Відповідно зазначеного договору одна сторона здає в оренду іншій стороні об'єкт розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений об'єкт відповідно акту прийому-передачі від 12.10.2012 року орендодавець здав, а орендатор прийняв.
Перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року позивачем задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі ПДВ 1528671,00 грн.
Згідно податкових накладних, рахунків, даних Єдиного реєстру податкових накладних перевіркою встановлено віднесення ФОП ОСОБА_5 до складу податкового кредиту вартості активної електроенергії та послуг, пов'язаних з перетіканням реактивної електроенергії, на загальну суму ПДВ 661 815,54 грн. (обсяг постачання 3 309 076,20 грн.) в т.ч. за 2016 рік - 375 909,52 грн. (обсяг - 1879 547,59 грн.), за 2017 рік - 285 905,72 грн. (обсяг - 1 429 528,61 грн.).
В акті зазначено, що згідно даних обліку доходів та витрат, податкових декларацій про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_5 до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, було включено вартість електроенергії ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЕНЕРГО» в розмірі 1 588 568,56 грн. (без ПДВ), в т.ч. за 2016 рік - 158 749,18 грн. (без ПДВ), за 2017 рік- 1 429 819,38 грн.
У висновках акту зазначено, що перевіркою встановлені наступні порушення: 1. П. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України у частині ненанесення змін щодо об'єктів оподаткування; 2. Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року№ 4, у частині відображення недостовірних відомостей та допущення помилок у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форми 1ДФ) за І-ІІ квартали 2016 року; 3. П. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п.3.2, п. 3.3 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 13.01.2015 року № 4, у частині не включення до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№ 1-ДФ) за І-ІV квартали 2016 року та І-ІV квартали 2017 року сум доходу, виплаченого фізичним особам-підприємцем; 4. Абз. «г» п. 198.5 ст.198, з урахуванням п. 189.1 ст.189, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 341 676,00 грн.
У запереченні вказано, усі затрати на електроенергію напряму пов'язані з господарською діяльністю підприємства і немає ніяких підстав для нарахування податкових зобов'язань на частину таких затрат. Різниця між сумою вартості електровживання, внесених до складу податкового кредиту за 2016 рік, і задекларованими затратами на електроенергію за 2016 рік не може бути причиною для призначення затрат на електроенергію не пов'язану з господарською діяльністю підприємства, а як наслідок, немає ніяких підстав для нарахування податкових зобов'язань, визначених п. 2.4.1 акта перевірки. Зазначені в акті данні, розрахунки та висновки ОСОБА_6 вважає неправомірними.
Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.
Статтею 67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п. 8.1. ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Відповідно п. 178.6. ст. 178 Податкового кодексу України Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.
Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.
Об'єктом оподаткування згідно п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.10. ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначено Наказом Міністерства Доходів і зборів № 481 від 16.09.2013 року (далі Наказу). Відповідно до п. 6. Наказу у графі 8 Книги обліку доходів і витрат відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо.
Для цілей оподаткування платники податків, відповідно п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
База оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 189.1. ст. 189 Податкового кодексу України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Відповідно абз. «г» п. 198.5. ст. 195 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Господарською діяльністю, відповідно до ч. 1 ст.3 Господарського кодексу України, визначено діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
З матеріалів справи вбачається, що договір №3458 про постачання електричної енергії від 26.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено між двома суб'єктами господарювання. Зазначений договір сторонами укладено для забезпечення потреб електроустановок фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, тобто він спрямований на реалізацію продукції (електричної енергії) вартісного характеру (вартість електричної енергії, відповідно умов договору, визначається додатками) та мають цінову визначеність.
З урахуванням наведеного, витрати на послуги електропостачання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 при веденні податкового обліку вірно віднесені до таких, які пов'язані з господарською діяльністю.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
ФОП ОСОБА_5 відповідно до положень ст.188 Податкового кодексу України за період 2016-2017 роки задекларовано податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 1528671,00 грн.
Оскільки фактично придбана позивачем електроенергія на загальну суму ПДВ 661815,54 грн. відповідно до договору № 3458 від 26.04.2012 року призначена для забезпечення електроустановок ФОП ОСОБА_5, тобто для проведення господарської діяльності, позивачем, відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України, придбану електроенергію зараховано до податкового кредиту.
Витрати на електроенергію у 2016 році для виробництва продукції, які були пов'язані з отриманням доходів, тобто тільки ті витрати на електроенергію для перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків, які входили у відпущену та оплачену покупцем продукцію в розмірі 1588568,56 грн., ФОП ОСОБА_5 відповідно до ст.177 Податкового кодексу та Наказу, відображені у книзі обліку доходів і витрат як такі, що пов'язані з господарською діяльністю.
Оскільки використання електроенергії ФОП ОСОБА_5 здійснювалось виключно в рамках господарської діяльності, та зворотне не доведено відповідачем, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем різниці між сумою витрат на електроенергію внесених у Книгу обліку доходів і витрат та суми віднесеної до податкового кредиту, як витрат не пов'язаних із господарською діяльністю, є необґрунтованим.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 4 270,95 грн., що документально підтверджується квитанціями № 1288-3196-8223-2403 від 12.07.2018 року, № 1300-4253-3643-5101 від 24.07.2018 року.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 4 270,95 грн. підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 4 270,95 грн. підлягає стягненню з ГУ ДФС України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 4 270,95 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 25 вересня 2018 року.
Суддя В.В. Горбалінський