Справа № 826/7159/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2018 року № 826/7159/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради
провизнання протиправною бездіяльності,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, яка полягає у невжитті заходів щодо своєчасного виконання Київською міською радою постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які полягають оприлюдненню у формі відкритих даних», що була прийнята на виконання пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2016 відкрито провадження у справі №826/7159/16 та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2017 замінено в адміністративній справі №826/7159/16 первинного відповідача на Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, належним відповідачем - Київською міською радою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2017 адміністративну справу №826/7159/16 прийнято до провадження судді Каракашьяна С.К.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем 25.04.2016 до Київського міського голови Кличка В.В. було направлено на електронну поштову скриньку органу місцевого самоврядування (kmr.gov.ua) інформаційні запити №1 та №2, прохальна частина якоих відтворює «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» (Додаток до «Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015) та міститься у розділі «Органи місцевого самоврядування», згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015 встановлено обов'язок розпорядників інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», забезпечити протягом шести місяців оприлюднення та подальше оновлення на своїх офіційних веб-сайтах наборів даних згідно з Положенням, затвердженим цією постановою. Відтак, на дату розгляду запитів позивача постанова КМУ від 21.10.2015 №№835 мала бути виконана.

Відповідач проти позову заперечував з підстав відсутності протиправної бездіяльності, зазначивши, що Київською міською радою вчинялись дії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835.

З огляду на наявне клопотання позивача, судом на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень пункту 10 частини першої статті 4, частини четвертої та п'ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського міського голови Кличка В.В. із запитами на інформацію №1 та №2 від 25.04.2016, в яких просила надати інформацію (у вигляді гіперпосилання на веб-сторінку щодо кожного підпункту запитів) стосовно місця розташування на офіційному веб-сайті Київської міської ради публічної інформації у формі відкритих даних.

29 квітня 2016 року з електронної адреси kmr.gov.ua на електронну адресу позивачки надійшла відповідь на запит №2 від 25.04.2016, що зареєстрований у Київській міській раді за вх. №1717(a) від 26.04.2016 щодо гіперпосилань на веб-сторінку стосовно місця розташування на офіційному веб-сайті Київської міської ради публічної інформації у формі відкритих даних. Одночасно у вказаному листі зазначено, що робота над реалізацією заходів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015 ще триває.

Однак, інформацію надано лише щодо 4-х посилань, при цьому, як вказує позивач, згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015 встановлено обов'язок розпорядників інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», забезпечити протягом шести місяців оприлюднення та подальше оновлення на своїх офіційних веб-сайтах наборів даних згідно з Положенням, затвердженим цією постановою. Оскільки постанова набрала чинності (була оприлюднена) з 24.10.2015, шестимісячний строк, відведений для оприлюднення наборів даних на своєму офіційному веб-сайті Київською міською радою, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних закінчився о 24.00 годині 25.04.2016.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача, що полягає у невжитті заходів щодо своєчасного виконання Київською міською радою постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які полягають оприлюдненню у формі відкритих даних», що була прийнята на виконання пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

За змістом статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Згідно з частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов'язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом. Створення та забезпечення функціонування єдиного державного веб-порталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 затверджено Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних (далі - Положення).

Пунктами 3, 4 цього Положення передбачено, що розпорядники інформації згідно з цим Положенням оприлюднюють у формі відкритих даних набір даних, визначений у переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, згідно з додатком, а також будь-які інші наявні дані, що відповідають визначенню публічної інформації у формі відкритих даних.

Набори даних оприлюднюються та регулярно оновлюються розпорядником інформації на його офіційному веб-сайті та на його веб-сторінці на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Згідно з пунктом 21 Положення, оприлюднення набору даних передбачає можливість їх перегляду і завантаження без проведення додаткової авторизації, проходження автоматизованого тесту для розрізнення користувачів чи інших обмежень.

Пунктами 22-23 Положення передбачено, що розпорядник інформації забезпечує на своєму офіційному веб-сайті систематизацію (сортування) наборів даних за визначеними ознаками, зокрема за предметом, ключовими словами, форматом наборів даних, частотою оновлення, популярністю наборів даних серед користувачів, а також можливість пошуку серед наборів даних. Розпорядник інформації протягом одного робочого дня після оприлюднення (оновлення) наборів даних на своєму офіційному веб-сайті оприлюднює такі набори даних на своїй веб-сторінці на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 встановлений обов'язок розпорядників інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», забезпечити протягом шести місяців оприлюднення та подальше оновлення на своїх офіційних веб-сайтах наборів даних згідно з Положенням, затвердженим цією постановою.

Постанова Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 набрала чинності 24 жовтня 2015 року.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідачу, як розпоряднику, до спливу вказаного строку

необхідно було оприлюднити наступні набори даних, які у формі відкритих даних (в редакції на час затвердження Порядку та виникнення спірних відносин):

1. Довідник підприємств, установ (закладів) та організацій розпорядника інформації та підпорядкованих йому організацій, у тому числі їх телефонів та адрес.

2. Інформація про організаційну структуру розпорядника інформації.

3. Звіт про використання бюджетних коштів (для розпорядників інформації, що використовують бюджетні кошти), зокрема за окремими бюджетними програмами.

4. Нормативи, що затверджуються розпорядником інформації.

5. Переліки національних стандартів, які в разі добровільного застосування є доказом відповідності продукції вимогам технічних регламентів.

6. Звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію.

7. Річні плани закупівель.

8. Інформація про систему обліку, види інформації, яка зберігається розпорядником.

9. Реєстр (перелік) наборів відкритих даних.

10. Переліки адміністративних послуг, інформаційні картки адміністративних послуг та бланки заяв, необхідних для звернення щодо надання адміністративної послуги.

11. Адміністративні дані, що збираються (обробляються) розпорядником інформації.

12. Правові акти, що підлягають оприлюдненню відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

13. Фінансова звітність суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління розпорядника інформації.

14. Основні положення генеральних планів населених пунктів та детальних планів територій.

15. Перелік об'єктів комунальної власності.

16. Перелік об'єктів комунальної власності, що передані в оренду чи інше право користування (з даними про умови передачі об'єктів в оренду).

17. Перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об'єктів (приміщень) комунальної форми власності, які можуть бути передані в користування.

18. Перелік суб'єктів господарювання комунальної власності.

19. Фінансова звітність суб'єктів господарювання комунальної власності.

20. Реєстр боргових зобов'язань суб'єктів господарювання комунальної власності територіальної громади.

21. Відомості щодо комплексних схем розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

22. Перелік перевізників, що надають послуги пасажирського автомобільного транспорту, та маршрути перевезення.

23. Перелік розповсюджувачів реклами, що отримали дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

24. Інформація про рекламні засоби.

25. Перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови.

26. Перелік укладених договорів.

Зазначені норми законодавства є обов'язковими для виконання, та не передбачають умов чи можливості їх часткового виконання або відкладення виконання на майбутнє, крім обумовленого оновлення інформації.

Водночас відповідачем не заперечувався той факт, що на час виникнення спірних правовідносин постанова КМУ від 21.10.2015 №835 не виконана останнім у в повному обсязі, зазначивши що реалізація постанови триває.

Поряд з вказаним, суд акцентує увагу на наступному, під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов'язків згідно із законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення дій, покладених на відповідача постановою від 21.10.2015 №835.

На противагу позовним вимогам відповідач посилається тільки на те, що відповідно до довідки про вхідний документ, що міститься в матеріалах справи, зазначена постанова за дорученням голови Київської міської державної адміністрації була направлена до всіх структурних підрозділів Київської міської державної адміністрації , Київської міської ради та головам райдержадміністрацій в м. Києві для виконання.

Відповідачем не доведена та документально не підтверджена відсутність реальної можливості оприлюднення наборів даних на сайті ради та Єдиному державному веб-порталі наборів відкритих даних відповідно до вимог Положення.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що на час виникнення спірних відносин, Київською міською радою, як розпорядником інформації, не забезпечено виконання абзацу 2 частини 1 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в порядку та строки передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» щодо оприлюднення наборів даних на своєму офіційному веб-сайті та веб-сторінці на Єдиному державному веб-порталі, отже бездіяльність відповідача є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Правова допомога згідно з положеннями Закону України "Про безоплатну правову допомогу" поділяється на первинну та вторинну.

Частиною 2 статті 7 цього Закону передбачено, що первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз'яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Відповідно до частини 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

При цьому, частинами 1 та 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 05.05.2016 №05/05-1, укладений між ФОП ОСОБА_3 (Виконавець), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_3 від 22.09.2008 року, та ОСОБА_1 (Замовник).

Також, до матеріалів справи надано замовлення до вказаного договору та акт виконаних робіт від 06.05.2016 згідно з договором про надання правової допомоги від 05.05.2016 №05/05-1, який складений між Виконавцем та Замовником, з якого вбачається, що послуги з правової допомоги надані та узгоджена сума вартості усіх робіт становить 4640,00 грн. та квитанція від 05.05.2016 №0.0.546880827.1 з призначенням платежу: «оплата згідно договору про правову допомогу №05/05-1 від 05.05.2016» на суму 4640,00 грн.

У матеріалах справи міститься копія диплома магістра Серія НОМЕР_2 від 30 вересня 2006 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 закінчив у 2006 році Державний вищий навчальний заклад "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію магістра права.

З урахуванням наданих доказів, понесені позивачем витрати на правову допомогу під час підготовки матеріалів для подання до суду першої інстанції в розмірі 4640,00 грн. підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 143, 243-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у невжитті заходів щодо своєчасного виконання Київською міською радою постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які полягають оприлюдненню у формі відкритих даних», що була прийнята на виконання пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 4640,00 грн. (чотири тисячі шістсот сорок гривень 00 коп.) за рахунок Київської міської ради.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя С.К. Каракашьян