Справа № 807/669/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження щодо частини позовних вимог

18 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/669/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Гулай М.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними дій та скасування індивідуальних актів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області , в якій просить:

1) визнати дії Управління Держпраці у Закарпатській області в особі головного інспектора Хланти Івана Юрійовича щодо складання ним Акту інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) фізичної особи ОСОБА_3 №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року, припису про усунення виявлених порушень №ЗК/224/214/АВП від 06.06.2018 року та Протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року неправомірними;

2) визнати протиправними та скасувати Акт інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) ОСОБА_3 №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року, Припис про усунення виявлених порушень №ЗК/224/214/АВП від 06.06.2018 року та Протокол про адміністративне правопорушення №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року;

3) визнати дії Управління Держпраці у Закарпатській області в особі першого заступника начальника ОСОБА_4 щодо прийняття постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ЗК224/2214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-103 від 26.06.2018 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 в сумі 223 380 (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят) гривень неправомірними;

4) визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ЗК224/2214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-103 від 26.06.2018 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 в сумі 223 380 (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят) гривень.

Ухвалою суду від 18 липня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні з мотивів наведених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог провизнання протиправними та скасування Акту інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року (далі-Акт інспекційного відвідування) та Протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року (далі Протокол), виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Однією з ознак рішень, діянь суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і носять обов'язковий характер, а тому можуть порушувати права, свободи та інтереси відповідної особи.

Відрізняючою ознакою правового акту від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління особою, здійснення щодо нього влади, шляхом встановлення його прав і обов'язків.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не погоджується з актом інспекційного відвідування та протоколом про адміністративне правопорушення.

Зафіксовані в актах перевірок та протоколах висновки лягають в основу відповідних рішень та постанов, а тому право особи може порушуватися внаслідок винесення таких рішень чи постанов. Відтак і належним способом захисту цього права має бути вимога про скасування рішень чи постанов.

Вимогу позивача щодо скасування акту інспекційного відвідування та протоколу про адміністративне правопорушення суд вважає безпідставною, оскільки, акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Вказаний акт не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи. Такий акт є лише передумовою прийняття суб'єктом владних повноважень правових актів індивідуальної дії та встановлює факти, які самі по собі не є актом застосування норм права та не встановлюють конкретні приписи до позивача. Також, слід зазначити, що акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, що зобов'язує до вчинення будь-яких дій, оскільки акт перевірки не носить обов'язкового характеру для особи, яка перевіряється, не встановлює, припиняє або змінює правовідносини, права та обов'язки осіб, не породжує правових наслідків. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акта. Таким чином, зазначений в позовній заяві акт перевірки фіксує лише обставини при проведенні перевірки.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що вказаний акт інспекційного відвідування не є правовим актом в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, не містить змісту управління, оскільки не створює жодних юридичних наслідків для позивача у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Частиною другою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, а отже, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред'явлені позивачем вимоги у частині визнання протиправними та скасування Акту інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року не випливають із певних правовідносин, а отже, не підпадають під судову юрисдикцію.

Суд зазначає, що оскільки акт не є юридичною формою рішення відповідача, питання щодо його незаконності має провадиться за межами будь-якої юрисдикції.

Щодо Протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року, то такий не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а складається уповноваженою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у порядку та випадках, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу по справі про адміністративне правопорушення здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

А відтак, оскаржуваний позивачем протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлене порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для останнього, не встановлює прав і обов'язків для позивача, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства. Окрім цього суд вказує, що протокол №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року надавався до Тячівського районного суду, де йому було надано правову оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 38 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку про те, що акт інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року не підлягає оскарженню, оскільки його висновки не є актом індивідуальної дії, а правомірність висновків наведених у протоколі №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року були предметом розгляду в Тячівському районному суді, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (90514, Закарпатська область, Тячівський район, с.Мала Уголька, буд.77, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Закарпатській області (88018, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Минайська, буд.16, ) в частині визнання протиправними та скасування Акту інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) №ЗК/224/214/АВ від 06.06.2018 року та Протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК224/214/АВ/П/ПТ від 11.06.2018 року - закрити.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст ухвали складено та підписано 19.10.2018 року.

СуддяОСОБА_5