Справа № 760/19457/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №760/19457/17

адміністративне провадження №К/9901/31662/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26.09.2017 (суддя - Коробенко С. В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 (головуючий суддя - Ісаєнко Ю. А., судді - Земляна Г. В., Сорочко Є. 0.) у справі № 760/19457/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення одноразової грошової допомоги,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернувся до місцевого загального суду, як адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, відповідно до якого просив суд: стягнути з відповідача на його користь одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.09.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017, ОСОБА_2 повернуто вищезгаданий позов, а також роз'яснено, що він має право звернутись з цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Приймаючи рішення про повернення позову, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки відповідачем за заявленим позовом є центральний орган виконавчої влади, згідно положень частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на день ухвалення рішення судом першої інстанції; далі - КАС України), справа за таким позовом може розглядатись лише Окружним адміністративним судом міста Києва. Також суд першої інстанції відзначив, що порушений позивачем спір виник з приводу проходження ним публічної служби, а тому справа за таким позовом не підсудна місцевому загальному суду, як адміністративному суду.

Не погоджуючись з вищезгаданими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач оскаржив їх в касаційному порядку. Посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у своїй касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтуваннях касаційної скарги позивач зазначає, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відноситься до соціальних виплат, а тому, з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 18 КАС України, спір про зобов'язання здійснити виплату такої грошової допомоги належить розглядати місцевим загальним судам, як адміністративним в порядку встановленому КАС України. Позивач звертає увагу, що така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015 року у справі № 813/8236/14 (К/800/15929/15).

Оскільки позивачем оскаржуються судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, на підставі частини шостої статті 346 КАС України дану справу було передано на розгляд Великої Палати.

Проте, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 справу повернуто на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів не належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зі змісту позову у цій справі вбачається, що позивач звернувся до суду, як особа, яка звільнена з військової служби, за захистом права на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої положеннями статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно преамбули Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Тому, виходячи з того, що спірна одноразова грошова допомога спрямована на реалізацію державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, така допомога є соціальною виплатою.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зазначене дає підстави вважати, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів передбачених пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України незалежно від того до якого з перелічених пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктів владних повноважень відноситься відповідач у справі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що порушений у цій справі спір підсудний виключно місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій в частині підсудності цієї справи виключно окружному адміністративному суду, колегія суддів вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, в тому числі справи у яких, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Аналіз наявних у даній нормі процесуального права застережень дає підстави вважати, що норма права встановлена пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України є спеціальною по відношенню до норми права визначеної пунктом 1 частини другої статті 18 КАС України, а тому, остання може застосовуватись за умов відсутності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 18 КАС України. Одночасно слід зауважити, що частина друга статті 18 КАС України не містить окремих застережень щодо визначення предметної підсудності для позовних вимог до центральних органів виконавчої влади.

Також слід відзначити, що помилковим є висновок суду першої інстанція і в частині того, що зазначений спір виник з приводу проходження позивачем публічної служби, оскільки, як встановлено раніше, позов у цій справі заявлено позивачем, як особою звільненою з військової служби.

Суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку щодо застосування до порушеного спору положень пункту 1 частини другої статті 18 КАС України, що в свою чергу призвело до постановлення незаконної ухвали судом першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Відповідно до частини першої та другої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (ч.1). Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч. 2).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_2.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26.09.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 у справі № 760/19457/17 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду