Справа № 820/3352/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 р. № 820/3352/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача (Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області) - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Слобідського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: зобовязати Головне Управління ДМС України у Харківській області у подальшому здійснити паспортний облік дитини позивача - ОСОБА_5, згідно « Положення про паспорт громадянина України», яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (ред . 2012 року), а саме : виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст.ст. 28,294, 296 ЦК України) ; зобовязати Головне Управління ДМС України у Харківській обл., Слобідський районний відділ Харкова видати (без використання засобів ЄДДР України) неповнолітній донці позивача - ОСОБА_5 , паспорт громадянина України раніше встановленого зразка , у вигляді паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою ВРУ № 2503 від 26.06.1992 року ( ред. - 2012 року) та у подальшому здійснити паспортний облік щодо дитини позивача згідно « Положення про паспорт громадянина України » від 02.09.1993 року.

В обґрунтування позову позивачу зазначила, що їй, як уповноваженому представникові її дитини, було протиправно відмовлено у видачі її дитині паспорту громадянина України раніше встановленого зразка , у вигляді паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою ВРУ № 2503 від 26.06.1992 року.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому доводи.

Представник відповідача ГУ ДМС України в Харківській області проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на позицію викладену у відзиві на позов, відносно того, що позивач у правовідносинах, з приводу яких подано позов, зверталась виключно в порядку ЗУ "Про звернення громадян", на які надано відповіді в порядку, передбаченому вказаним законом. Тобто, фактично позивач, висловила незгоду з наданими відповідями про відсутність підстав для оформлення паспорту у формі книжечки, та звернулась до суду з позовом. Водночас позивач в інтересах її доньки ОСОБА_5 та сама ОСОБА_5 не подавали документів на оформлення паспорту.

У судовому засіданні представник відповідача вказував, що навіть за наявності правових висновків ОСОБА_6 Верховного Суду у зразковій справі на користь громадян, у даних правовідносинах відсутні підстави, на його думку, для задоволення позову, оскільки надання відповідей на звернення в порядку ЗУ "Про звернення громадян" не може собою підміняти вчинення необхідних дій, в даному випадку, подання документів на оформлення паспорту, оскільки останнє врегульовано зовсім іншими нормативними актами.

Представник відповідача - Слобідського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу без участі зазначеного представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача ГУ ДМС України в Харківській області, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 є юридичним представником її доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і діє в її інтересах .

У звязку з настанням її 16-ти річчя ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулась із заявами від 28.09.2017 року до Головного Управління ДМС України у Харківській обл. в порядку ЗУ "Про звернення громадян" з проханням про оформлення та видачу паспорту у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_5 та ведення її обліку згідно Положення про паспорт громадянина України», яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (ред . 2012 року), без використання засобів Реєстру : надання згоди на обробку персональних даних; присвоєння УНЗР( унікальний номер запису реєстру); включення цих даних до ЄДДР ( єдиний державний демографічний реєстр); здійснення будь-яких маніпуляцій з фізичним тілом особи (зняття біометричних даних, тощо).

На вказані звернення ГУ ДМС України в Харківській області надано відповіді від 12.10.2017 року № 03/1-Х-688 та від 21.11.2017 року № 16/13921 про відсутність підстав для вчинення зазначених дій, оскільки наразі паспорт видається у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій.

Крім того, ОСОБА_5 звернулась до начальника Слобідського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області зі скаргою на неправомірні дії посадової особи, зі змісту яркої установлено наступне.

Так, встановлено, що до звернення ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ГУ ДМС України в Харківській області , остання перебувала на прийомі у Слобідськму РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у інспектора Ковальової О.С. з питання оформлення паспорту у формі ID-картки проте, з запереченнями проти обробки персональних даних, їх передачі в інші бази даних та номера УНЗР, а тому їй було відмовлено в оформленні ID-картки.

В ході розгляду справи встановлено, що така відмова стала наслідком подання зазначеної скарги, в якій ОСОБА_5 просила надати оцінку неправомірним діям інспектора Ковальової О.С. та оформити, за таких підстав, паспорт у вигляді книжечки.

Також, у скарзі висловлено прохання надання відповіді у строки, передбачені ЗУ "Про доступ до публічної інформації".

На вказану скаргу надано відповідь від 11.01.2018 року № 16/386 про відсутність підстав для видачі паспорту у формі книжечки та ознак неправомірності в діях інспектора Ковальової О.С.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду.

По суті позову суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Так, спірні правовідносини пов'язані з тим, що ОСОБА_5, на її думку, фактично у наведений спосіб примушують до обробки її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки, що є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних». Крім того, позивач, подаючи позов в інтересах своєї доньки посилається на Положення про паспорт № 2503-XII, яким затверджено зразок бланка паспорта громадянина України у формі книжечки, та який на сьогодні є чинним.

Згідно ст. ст. 22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд вказує, що Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_7 проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України " Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" ( надалі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, у т.ч. паспорт громадянина України .

За змістом ч.1-5 ст.14 Закону № 5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI, зокрема, паспорт громадянина України, містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII ( надалі - Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома,

восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Разом з тим, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII; з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови № 302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Позивач у позові посилався на порушення принципу поваги до приватного життя суб'єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки її донька згоди на таку обробку не надає.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" ( надалі - Закон № 2297-VI), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Суд вказує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, суд доходить до висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Підсумовуючи наведене, суд вказує, що позивач має права на отримання паспорту у формі книжечки.

Аналогічну правові позицію викладено ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року по справі № 806/3265/17.

Разом з тим, розглядаючи вказану справу, суд вказує, що обов'язковими ознаками даної справи, задля застосування правової позиції ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року по справі № 806/3265/17 повинні бути наступні:

1) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

2) відповідач - територіальні органи ДМС України;

3) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Разом з тим, у п.3 ОСОБА_5 не відповідає вказаним ознакам, оскільки у даних правовідносинах їй було відмовлено у зв'язку з ненаданням згоди на обробку персональних даних, у видачі паспорту у формі ID-картки, а не у формі книжечки.

ОСОБА_5 та позивач, яка діє в її інтересах, не звертались до відповідного територіального підрозділу в порядку, передбаченому Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (надалі - Положення № 2503-XII) для оформлення паспорту у формі книжечки, у зв'язку з відмовою в обробці персональних даних та не надавали документів, передбачених п.13 вказаного Положення, а саме: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Доказів протилежного суду не надано.

Натомість, звернення до відповідачів з проханням видати паспорт у формі книжечки відображені в заявах та скарзі, які подані в порядку Законів України "Про звернення громадян" та "Про Доступ до публічної інформації" та саме в порядку вказаних законів були надані відповіді про відсутність підстав для вчинення таких дій.

Отже, позивачем не було дотримано необхідної процедури, передбаченої законодавством, водночас, Законами України "Про звернення громадян" та "Про Доступ до публічної інформації" не передбачено оформлення паспорту у формі книжечки, а тому, відповідні листи відповідачів, з якими висловила незгоду позивач, не є рішеннями суб'єктів владних повноважень, у розумінні КАС України.

Тобто, застосування правової позиції яку викладено ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року по справі № 806/3265/17 та, як наслідок, задоволення позову, було б можливо у тому разі, коли б ОСОБА_5 звернулась до відповідного територіального підрозділу ДМС з проханням надання їй паспорту у формі книжечки у зв'язку з відмовою в обробці персональних даних та надала документи, передбачені п.13 вказаного Положення, а саме: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України, у свою чергу, за наслідками вирішення саме такої заяви, поданої саме в зазначеному порядку, а не на підставі Законів України "Про звернення громадян" та "Про Доступ до публічної інформації", їй було б відмовлено у вказаному.

Проте, розглядом справи встановлено протилежне.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову та зазначає, що позивач не позбавлена права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли нею буде дотримано всіх необхідних процедур, проте, за наслідками буде відмовлено у задоволенні потреби у видачі паспорту у формі книжечки, а за відсутності такого, даний заявлений позов є передчасним.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 (АДРЕСА_1,61096) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057), Слобідського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Ковтуна, буд. 36,м. Харків,61036), про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.