Справа № 1540/3755/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3755/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Катаєвої Е.В.,

за участю: секретаря - Левчук О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (65101, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом (а.с. 24-31) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення йому розміру пенсії з 83% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року; зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 83% від розміру грошового забезпечення у сумі 11243,26 грн. та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 11.11.2008 року він був звільнений за віком з органів внутрішніх справ, після чого йому була призначена пенсія у розмірі 83% від розміру грошового забезпечення на момент звільнення. Станом на день звільнення, 11.11.2008 року строк служби в органах внутрішніх справ та служби в Збройних Силах в календарному обчисленні становив 29 років 08 місяців 07 днів та у пільговому обчисленні 31 рік.

10.06.2018 року він отримав лист ГУ ПФУ від 06.06.2018 року про проведений перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова КМУ №103) в якому вказаний розмір перерахованої пенсії в порушення закону встановлений меншим ніж розмір пенсії встановлений під час призначення пенсії. Розмір перерахованої пенсії, вказаний у листі ГУ ПФУ про проведений відповідно до Постанови КМУ №103 визначений у розмірі 9482,27 грн., що складає 70% від розміру перерахованого грошового забезпечення.

На думку позивача, в порушення ст. ст. 13, 51 та 63 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України №2262-ХІІ), перерахована пенсія була встановлена у розмірі 70% від розміру перерахованого грошового забезпечення, тоді як призначена після звільнення пенсія складала 83% від розміру грошового забезпечення та саме в такому розмірі отримувалась до проведення перерахунку. Право на перерахунок у нього виникло з 01.01.2016 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова КМУ №988), та реалізовано Постановою КМУ №103. Беручи до уваги те, що його право на перерахунок пенсії встановлено чинним законодавством України, дотримано всі вимоги, передбачені Порядком проведення перерахунку пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008 року (далі Порядок КМУ № 45) для проведення перерахунку пенсії, він має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення з урахуванням грошового забезпечення поліцейських та у розмірі 83% від розміру перерахованого грошового забезпечення.

Також в обґрунтування позовних вимог щодо проведення перерахунку та виплату пенсії із розрахунку 83 відсотки від грошового забезпечення, позивач вказує, що згідно з ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27.03.2014 року (далі Закон України №1166-VII) внесені зміни до ст. 13 Закону №2262-ХІІ та змінено до 70% максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення. Таким чином, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців та прирівняних до них осіб має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, разом з тим внесені Законом України №1166-VII зміни щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Дії відповідача є протиправними, з урахуванням того, що право на пенсію у громадянина виникає не в момент перерахунку вже призначеної пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Тому, застосування відповідачем при перерахунку пенсії положень ст.13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, яка була чинна на час перерахунку пенсії позивачу суперечить нормам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 27.07.2018 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків (а.с. 18-20)

Ухвалою суду від 09.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 19.09.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 62).

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов (а.с.51-52), в якому зазначив, що перерахунок пенсії позивача на виконання Постанови КМУ №103 було проведено з урахуванням основного розміру грошового забезпечення позивача у розмірі 70%, оскільки 01.04.2014 року набрав чинності Закон України №1166-VII, яким було внесено зміни до ст.13 Закону України №2262-ХІІ. До 01.01.2016 року позивач отримував пенсію виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував особисто на момент звільнення з військової служби. Тому і відсотковий розмір грошового забезпечення був застосований відповідно до законодавства, що діяло на момент призначення пенсії. Однак у 2018 році позивачу проведено перерахунок пенсії уже на підставі видів грошового забезпечення діючих військовослужбовців, тому і застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент виникнення права на такий перерахунок - станом на 01.01.2016 року.

Представник відповідача вказує, що в даному випадку зменшенням максимального розміру пенсії з 83% до 70% грошового забезпечення право позивача на пенсію не скасоване, тоді як обмеження максимального розміру пенсії було закладено у ст. 13 Закону і в первісній редакції. Вказаними змінами не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на призначення пенсії, так само не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні ОСОБА_3 Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», також, констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Представник відповідача також зазначає, що, що перерахунок пенсії проводиться на підставі комплексного застосування норм Закону України №2262-ХІІ, в тому числі й тих змін, що вносяться до нього іншими актами законодавства. Згідно з ч.4 ст. 63 Закону України №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. При проведенні перерахунку ГУ ПФУ визначає і максимальний розмір пенсії відповідно до статті 13 Закону України №2262-ХІІ на момент проведення такого перерахунку. Тобто в даному випадку, внесенням змін до ст. 13 Закону України №2262-ХІІ та зменшенням максимального розміру пенсії з 83% до 70% грошового забезпечення право позивача на пенсію не скасоване та ніяким чином не звужено. Після проведення перерахунку розмір пенсії позивача не зменшився, а, навпаки, збільшився. Таким чином, на думку представника відповідача, перерахунок пенсії позивачу здійснено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, і на даний час виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправними дій відповідача відсутні.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.55-59), в якій додатково зазначив, що відповідно до Закону України №2262-ХІІ пенсія призначається виключно одноразово на момент звільнення зі служби (з наступного дня після звільнення їх зі служби) та у розмірах встановлених ст.13 вказаного закону в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії. Разом з тим Закон України №2262-ХІІ не містить норм, які дозволяють змінювати розмір вже призначеної пенсії, в тому числі і в залежності від змін, які вносяться до ст. 13 Закону. Норми ст.13 Закону України №2262-ХІІ застосовуються виключно у момент призначення пенсії в редакції закону, чинній на час призначення пенсії. Крім того, на думку позивача, положення ст.13 Закону України №2262-ХІІ взагалі не стосуються порядку проведення перерахунку пенсій. Враховуючи, що закон не має зворотної дії у часі та те, що норма ст. 13 Закону застосовується виключно у момент призначення розміру пенсії після звільнення, обмеження максимального розміру пенсії 70% грошового забезпечення стосується виключно осіб, у яких виникло право на пенсію за цим Законом і яким пенсія призначається після звільнення їх зі служби починаючи з 27.03.2014 року.

Стосовно порядку перерахунку вже призначеної пенсії позивач зазначає, що такий перерахунок проводиться у тому розмірі в якому вона призначена після звільнення зі служби з урахуванням підвищених видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством (Кабінетом Міністрів України) для поліцейських.

На думку позивача, у відзиві відповідач неправомірно посилається на Рішення Конституційного суду України та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки дані рішення стосуються права держави вносити зміни та зменшувати соціальні норми та виплати. Разом з тим, позивачем оскаржуються конкретні порушення відповідачем норм матеріального права під час проведення перерахунку вже призначеної пенсії, ст. 63 Закону України №2262-ХІІ та неправомірне застосування до порядку перерахунку пенсії ст. 13 Закону, яка стосується виключно порядку призначення розміру пенсії після звільнення зі служби. При цьому позивач вказує, що правова позиція стосовно виниклих спірних правовідносин викладена Верховним Судом України в постановах від 8 липня 2015 року у справі №732/48/15, від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/15-а та від 27 лютого 2018 року у справі №642/3284/17, проте вказані висновки були проігноровані ГУ ПФУ при наданні відзиву.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії КЕ 133071, є пенсіонером органів внутрішніх справ України та отримує пенсію згідно із Законом України №2262-ХІІ (а.с. 41).

11.11.2008 року позивач був звільнений за віком з органів внутрішніх справ та йому призначена пенсія у розмірі 83% від суми грошового забезпечення на момент звільнення, що сторонами по справі не заперечується.

Станом на день звільнення, 11.11.2008 року строк служби в органах внутрішніх справ та служби в Збройних Силах в календарному обчисленні становив 29 років 08 місяців 07 днів та у пільговому обчисленні 31 рік 05 місяців 03 дні (а.с. 14-17).

На виконання вимог Постанови №103, ГУ ПФУ здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року на підставі довідки про грошове забезпечення, виданої уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ України. Розмір грошового забезпечення визначено на рівні 13546,10 грн., в тому числі: оклад за посадою 3200,00 грн.; оклад за спеціальним званням 2200,00 грн.; надбавка за вислугу років (50%) 2700,00 грн.; щомісячні додаткові види грошового забезпечення 320,00 грн.; премія за січень 2016 року 5126,10 грн. При цьому розмір перерахованої пенсії визначений у розмірі 9482,27 грн., що складає 70% від розміру перерахованого грошового забезпечення.

10.06.2018 року позивач отримав лист ГУ ПФУ від 06.06.2018 року про проведений перерахунок пенсії, з якого дізнався що розмір пенсії був визначений із розрахунку 70% від розміру перерахованого грошового забезпечення (а.с.32).

Не погоджуючись із зазначеним розрахунком, вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення йому розміру пенсії з 83% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивачу пенсія за вислугу років у розмірі 83 % грошового забезпечення призначена з 11.11.2008 року з підстав, на умовах та у розмірі встановлених ст.ст.12,13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за цим Законом).

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до положень статті 63 Закону України №2262-ХІІ, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пунктом 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року (далі Закон України №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України №1166-VII, який набрав чинності з 01.05.2014 року, до ч. 2 ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ внесено зміни та відповідно цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» замінено цифрами « 70». Вказаними законами не змінені положення ст. 63 Закону №2262-ХІІ, якою встановлені підстави та порядок перерахунку пенсії військовослужбовцям.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

ОСОБА_3 Судом України у рішеннях №8-рп/99 від 06.07.1999 року, №5-рп/2002 від 20.03.2002 року та №8-рп/2005 від 11.10.2005 року сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні №5-рп/2002 від 20.03.2002 року ОСОБА_3 Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 року ОСОБА_3 Суд України визначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

У Рішенні ОСОБА_3 Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій службовців Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів держави, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, при перерахунку пенсії, звільненим в запас військовослужбовцям, має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках до грошового забезпечення, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України №1166-VII зміни до ст. 13 Закону України №2262-ХІІ, щодо розміру відсотків грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, стосуються саме порядку призначення пенсій, звільненим в запас військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не на перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначання та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент виникнення права на перерахунок пенсії станом на 01.01.2016 року, оскільки у 2018 році позивачу проведено перерахунок пенсії уже на підставі видів грошового забезпечення діючих військовослужбовців, з огляду на те, що положення ст. 13 Закону України №2262-ХІІ не стосуються перерахунку пенсії, а стосуються виключно призначення пенсії вперше. При цьому, складові грошового забезпечення, зазначені у довідці про грошове забезпечення, виданій уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ України, які безпосередньо стосуються перерахунку пенсії, позивачем не оскаржуються.

Враховуючи викладене, у відповідача були відсутні підстави для зміни розміру пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення при її перерахунку з 01.01.2016 року.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №569/2173/16-а, відповідно до яких при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2018 року по справі №175/1665/17, який зазначив, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії, максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового утримання, але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію , згідно якої право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.і 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачу розміру пенсії з 83% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року; зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 83% від розміру грошового забезпечення та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією №0.0..1 від 26.07.2018 року (а.с. 4а), позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 704,80 грн.

Враховуючи викладене, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з ГУ ПФУ, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (65101, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з 83% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2016 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 83% від розміру грошового забезпечення та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (65101, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп).

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.