Справа № 0440/5477/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року Справа № 0440/5477/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РИФ» до ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
19 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «РИФ» до ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області (а.с.5-9), у якому позивач просить суд:
- визнання протиправною та скасувати постанову ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби з питань праці №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року про накладення на ТОВ «РИФ» штрафу в розмірі 111 690,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- Постановою №ДН700/261/АВ/П/1ПТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці накладено на товариство з обмеженою відповідальністю «РИФ» штраф у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев'яносто) гривень;
- зазначену постанову відповідач прийняв на підставі акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ДН700/261/АВ від 01 червня 2018 року, призначеного наказом від 30.05.2018 р. №438-9 та виданим направленням на проведення інспекційного відвідування від 30.05.2018 р. №157/42-9;
- спірний індивідуальний акт суб'єкта владних повноважень не відповідає приписам закону, а відтак, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню;
- із спірної постанови вбачається, що позивачем в порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України було допущено до роботи працівника без укладання трудового договору, а тому у відповідності до статті 265 вказаного кодексу застосовано до ТОВ «РИФ» штраф у розмірі 111690,00 грн.;
- натомість позивачем не було допущено порушення вимог статті 24 КЗпП України, а державний інспектор, який здійснював інспекційне відвідування ТОВ «РИФ» та досліджував розпорядчі, управлінські, договірні та бухгалтерські документи ТОВ «РИФ», надані до перевірки, помилково дійшов висновку, що договір на виконання будівельно-ремонтних робіт, складений позивачем з фізичною особою, має ознаки трудового договору;
- під час інспекційного відвідування, на запит ГУ Держпраці в Дніпропетровській області від 30.05.2018 р. №374 були надані документи ТОВ «РИФ», перелік яких зазначений у запиті, в тому числі договір №07/2018/01 від 02 січня 2018 року виконання будівельно-ремонтних робіт, укладений ТОВ «РИФ» (замовник) із громадянином України ОСОБА_6 (виконавець);
- згідно положень зазначеного договору виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, на свій ризик виконати за завданням Замовника роботи, які вказані в цьому договорі, здати результат робіт Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти результати робіт та оплатити виконані роботи (пункт 1.1 договору);
- враховуючи положення частини 1 статті 837, частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України, договір №07/2018/01 від 02 січня 2018 року, укладений ТОВ «РИФ» з ОСОБА_6 за своїм правовим змістом являється договором субпідряду, а не трудовим договором, як про це помилково зробив висновки державний інспектор;
- позивач звертає увагу суду, що пунктом 1.4. договору сторони визначились, що цей договір не носить характеру трудового договору і на нього, відповідно, не поширюються норми чинного в Україні трудового законодавства;
- у спірній постанові та акті інспекційного відвідування відповідач в обґрунтування своїх висновків, що фактично ОСОБА_6 працював за трудовим договором вказує на проведення ТОВ «РИФ» ОСОБА_6 інструктажів з питань пожежної безпеки, вступного інструктажу з питань охорони праці та інструктажу з питань охорони праці на робочому місці за професією «бетоняр» і це вказує на трудові правовідносини між сторонами;
- натомість, державний інспектор не звернула уваги, що відповідно до пункту 5.2 договору Виконавець зобов'язаний додержуватись на місці виконання робіт правил техніки безпеки та відповідає за дотримання правил техніки безпеки та пожежної безпеки (пункт 9.6 договору). Звідси є очевидним, що Замовник робіт має донести до Виконавця зміст цих правил;
- згідно пункту 2.2 договору сторони визначались, що місце розташування об'єктів Замовника це територія ПАТ «АрселорМиттал Кривий Ріг». Згідно договору підряду №1948 від 17.08.2017 р., укладеного ПАТ «АрселорМиттал Кривий Ріг» з ТОВ «РИФ», сторони визначились, що у разі залучення персоналу субпідрядних організацій підрядник зобов'язаний забезпечити дотримання та виконання підрядником вимог даного договору (пункт 11.37 договору підряду), якщо підрядника (його працівників та/або працівників субпідрядних організацій, залучених підрядником) буде помічено у недотриманні діючих на території підприємства норм безпеки замовник має право застосувати санкції (пункт 11.38 договору підряду);
- проведення ТОВ «РИФ» відповідних інструктажів, які визначені договором підряду (пункти 11.7 - 11.11) субпідрядникам, в т. ч. ОСОБА_6 здійснювалось позивачем на виконання договірних зобов'язань за договором підряду і зазначені обставини не підтверджують наявність трудових правовідносин між замовником та виконавцем робіт згідно договору виконання будівельно-ремонтних робіт №07/2018/01 від 02 січня 2018 року;
- також для сторони позивача є неприйнятними доводи, які викладені у спірній постанові, що оскільки робота виконавця за договором субпідряду виконувалась необхідним інвентарем, обладнанням та з матеріалів ТОВ «РИФ», то праця за таким договором є юридично несамостійною, а здійснювалась в межах діяльності товариства та відповідала його основній діяльності;
- згідно розділу 4 договору субпідряду сторони домовились, що виконавець виконує роботи із матеріалів, наданих замовником (пункт 4.1), для виконання робіт за цим договором виконавець використовує інструменти та обладнання, що надає йому замовник (пункт 4.3), замовник зобов'язується забезпечити виконавцю необхідні умови для виконання робіт та перепустку на територію ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (пункт 4.4);
- тобто, кожна сторона за договором №07/2018/01 від 02 січня 2018 року діяла самостійно згідно договірних зобов'язань в межах та у спосіб, визначений договором;
- позивач звертає увагу, що виконавець робіт за договором субпідряду в порушення умов договору передбачені договором роботи не виконав і, відповідно, результати роботи Замовнику ТОВ «РИФ» не здав, тому акт здавання-приймання виконаних робіт сторонами не підписувався, звідси, з огляду на положення розділу 7 договору субпідряду ТОВ «РИФ» не здійснювало оплату робіт за договором, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за перше півріччя 2018 року, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 663 за перше півріччя 2018 року, податковим розрахунком сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за перший квартал 2018 року;
- крім того, в спростування висновків відповідача про те, що виконавець робіт (ОСОБА_6І.) за договором виконання будівельно-ремонтних робіт №07/2018/01 від 02 січня 2018 року фактично мав трудові відносини між роботодавцем та найманим працівником ТОВ «РИФ» надає у справу розрахункові відомості та табелі обліку використання робочого часу підприємства за січень, лютий, березень, квітень 2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 не являвся найманим працівником ТОВ «РИФ»;
- позивач стверджує, що ОСОБА_6 не перебував у трудових відносинах з позивачем, а виконував роботу відповідно до цивільно-правового договору, висновок ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про те, що позивачем фактично допущено працівника ОСОБА_6 до роботи без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу є протиправним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні 10 серпня 2018 року об 11:00 год. (а.с.2-3).
Відповідач позов не визнав, 10 серпня 2018 року надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.66-68), в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив таке:
- керуючись Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, на підставі наказу ОСОБА_5 управління від 30.05.2018 №438-1, направлення від 30.04.2018 №157/4.2-9, на підставі звернення працівника гр. ОСОБА_6 (вх. №Г-602 від 08.05.2018 ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області) щодо порушення стосовно нього законодавства про працю у період з 31.05.2018 по 01.06.2018 у ТОВ «Риф» було проведено інспекційне відвідування;
- під час інспекційного відвідування встановлено, що між ТОВ «Риф» (Замовник) в особі директора ОСОБА_7 та громадянином України ОСОБА_6 (Виконавець), ід. код НОМЕР_1, був укладений Договір цивільно-правового характеру про виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 №03/2018/01 з предметом договору, п. 2.1: «виконавець договору здійснює будівельно-ремонтні роботи на об'єктах замовника, а саме: приготування бетонного розчину: 2,5 грн за м3 складання-розбирання риштувань будівельних: 20 грн за м2, шпунтовка: 2 грн за м3»,терміном дії до 31 квітня 2018 року;
- п. 5.2 вказаного Договору передбачає, що Виконавець зобов'язується своїми силами виконати роботи, передбачені Договором і здати роботи Замовнику у належному стані; забезпечити збереження поставлених на місце виконання робіт необхідних матеріалів, комплектуючих, інструмента та устаткування;
- загальна вартість послуг по Договору, п. 6.1, оговорена у сумі 3000 грн., але вона не є твердою і може змінюватись у звязку з причинами, вказаними у Договорі;
- договором передбачено, що надані роботи приймаються шляхом підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, відповідно до якого здійснюється оплата виконаних робіт;
- гр. ОСОБА_6 повинен був виконати ремонтні роботи щодо посилення колон та ремонту перекриття на аміачно-сульфатному відділенні цеху уловлювання на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;
- згідно з поясненням директора ТОВ «Риф» № 37 від 31.05.2018 з'ясовано, що з гр. ОСОБА_6 були проведені інструктажі з питань пожежної безпеки, вступний інструктаж з питань охорони праці та інструктаж з питань охорони праці на робочому місці за професією «бетоняр», про що свідчать його особисті підписи у відповідних журналах Товариства, надано знаряддя для роботи, а саме: відра, лопата, бетономішалка та видано перепустку на територію ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;
- оскільки роботи, передбачені Договором, гр. ОСОБА_6 виконав не якісно та не в повному обсязі, чим порушив п.9.2 Договору «порушенням цього Договору є його невиконання або неналежне виконання...» замовник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» роботу не прийняв і акти форми 2 між ТОВ «Риф» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не підписав. Таким чином, не був підписаний і акт здавання-приймання виконаних робіт з гр. ОСОБА_6 та, як наслідок, не здійснена оплата виконаних робіт;
- роботи, які виконував гр. ОСОБА_6 згідно з Договором відповідають основній діяльності ТОВ «Риф» Код КВЕД 41.20 «Будівництво житлових і нежитлових будівель» (основний) та Код КВЕД 42.99 «Будівництво інших споруд» і в штатний розпис Товариства внесено категорію «робітники», що згідно з поясненням № 38 від 31.05.2018 директора ТОВ «Риф» включають в себе «бетонярів» та «монтажників з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій»;
- відповідно до записів у журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці ТОВ «Риф» (розпочатий 25.06.2013), запис №400, ОСОБА_6 23.08.2017 було проведено вступний інструктаж за професією «бетоняр», характер виконуваної роботи якої за договором відповідає трудовим функціям за посадою, що зазначена в штатному розписі Товариства, а дата ознайомлення вказує на неодноразове переукладання договору;
- з урахуванням проведеного аналізу наданих документів у журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці на робочому місці (визначають професії, за якими працівники проходять інструктажі) зазначена професія «бетоняр» відповідає предмету Договору «приготування бетонного розчину» і гр. ОСОБА_6 фактично виконував роботи бетоняра разом з іншими штатними працівниками з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку Товариства;
- враховуючи обставини, які встановлені під час інспекційного відвідування, відповідач дійшов висновку про те, що в даному випадку правовідносини між ТОВ «Риф» та ОСОБА_6 носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, дії ТОВ «Риф» щодо надання трудовому договору форми цивільно правового шляхом укладання договору підряду порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки;
- у зв'язку з тим, що гр. ОСОБА_6 фактично був допущений до роботи без укладення трудового договору, даний факт є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України;
- умовами договору виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 №07/2018/01 визначено, що ОСОБА_6 здійснює «будівельно-ремонтні роботи на об'єктах замовника, а саме: приготування бетонного розчину: 2,5 грн. за м3, складання-розбирання риштувань будівельних: 20 грн. за м2, шпунтовка: 2 грн. за м3, що вказує на те, що предметом цього договору є процес праці, а не її кінцевий результат;
- в договорі виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 №07/2018/01 не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату;
- жодним пунктом договору виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 №07/2018/01 не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не міститься у ньому і відомостей щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик;
- відповідач зазначає, що йдеться про підміну трудового договору укладеним цивільно-правовим, оскільки в договорі виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 №07/2018/01 зазначено про процес робіт, які мають постійний характер виконання;
- враховуючи специфіку виконаних робіт працівником, який працював по договору (ЦПХ), ТОВ «РИФ» фактично було допущено ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- ОСОБА_5 управлінням в жодному разі не визнавалися укладені між Позивачем та громадянином ОСОБА_6 недійсними, Головне управління наголошує, що в даному випадку між Позивачем та громадянином ОСОБА_6 існували трудові відносини, які не оформлені відповідно до законодавства;
- на підставі Акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 ОСОБА_5 управлінням винесено постанову пре накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.06.2018 ДН700/261/АВ/П/1ПТ/2ПТ/ІП/ТД-ФС/371.
27 серпня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого для представника позивача є очевидним, що укладеним договором субпідряду, його сторони в повній мірі врегулювали свої правовідносини з виконання будівельно-ремонтних робіт на обєкті ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і цей договір відповідає Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості. Представник позивача зазначає, що відповідач самостійно, немаючи на такі дії відповідних повноважень здійснив тлумачення зазначеного договору.
12 вересня 2018 року представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
08 травня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до Начальника ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_8 із заявою (вхід.№Г-602), у якій зазначив, що він працює газорізальником в підрядній організації ТОВ «Риф», просив допомоги в отриманні заробітної плати за три місяці, а саме: за січень-березень 2018 року. Також заявник зазначив, що директор мотивує відмову у виплаті заробітної плати відсутністю коштів. ОСОБА_6 посилається на те, що усі роботи бригада виконала в повному обсязі, про що свідчать закриті наряди заводу «АрселорМіттал», на якому працювала бригада. Проте, заявник вказує, що пропрацювавши на цій фірмі 8 місяців ні заявник, ні робітники його бригади не отримали обіцяну та прописану у договорі заробітну плату (а.с.69-70).
30 травня 2018 року ОСОБА_5 державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні ОСОБА_9 видано направлення на проведення інспекційного відвідування №157/42-9 на підставі вищевказаного наказу. Зазначене направлення отримано посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю «Риф» ОСОБА_7 та ОСОБА_10, що підтверджується особистими підписами на направленні, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.72).
Крім цього, посадовим особам товариства з обмеженою відповідальністю «Риф» ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вручено «Права та обовязки обєкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань» (а.с.73) та запит про надання копій документів від 30.05.2018 року №374 (а.с.74).
31 травня 2018 року листом вих.№37 товариство з обмеженою відповідальністю «Риф» надало ОСОБА_5 державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні ОСОБА_9 пояснення щодо правовідносин між товариством та ОСОБА_6
01 червня 2018 року за результатами проведення зазначеного відвідування було складено акт інспекційного відвідування юридичної особи №ДН700/261/АВ (а.с.75-91), відповідно до якого інспектором праці ОСОБА_9 встановлено:
- факт допуску гр. ОСОБА_6 до роботи без укладання трудового договору, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: правовідносини між ТОВ «Риф» та ОСОБА_6 носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, дії ТОВ «Риф» щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового шляхом укладання договору підряду порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на обєднання в професійні спілки;
- у товаристві мають місце випадки виплати заробітної плати з порушенням вимог ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпПУ, зокрема, заробітна плата за січень 2018 року виплачена частинами 03.03.2018, 15.03.2018, 04.05.2018; за лютий 2018 року 04.05.2018 та 07.05.2018; за березень 2018 року 18.05.2018 та 24.05.2018; станом на 01.06.2018 року заробітна плата за квітень-травень 2018 року не виплачена;
- мають місце випадки виплати заробітної плати за час відпустки з порушенням вимог ч.4 ст.115 КЗпП та ст.21 ЗУ №504, зокрема, гр. ОСОБА_11 відповідно до наказу №4 від 01.02.2018 була надана відпустка 12.02.-15.03.2018, але заробітна плата за час відпустки виплачена лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_12 відповідно до наказу №8 від 27.03.2018 надана відпустка 10.04.-05.05.2018, але заробітна плата за час відпустки станом на 01.06.2018 не виплачена;
- мають місце випадки виплати розрахункових коштів звільненим працівникам з порушенням вимог ч.1 ст116 КЗпП, зокрема, гр. ОСОБА_13 звільнено відповідно до наказу №1-К від 01.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_14 звільнено відповідно до наказу №2-К від 20.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; ГР. ОСОБА_15 звільнено відповідно до наказу №3-К від 27.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_11 звільнено відповідно до наказу №4-К від 14.03.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 18.05.2018; гр. ОСОБА_16 звільнено відповідно до наказу №5-К від 19.03.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 24.05.2018.
Не погодившись із висновками зазначеного акту інспекційного відвідування, товариство з обмеженою відповідальністю «Риф» надало заперечення до акту від 01.06.2018 року вих.№39.
ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області від 06.06.2018 року №420 надано відповідь на письмові зауваження і заперечення до акту інспекційного відвідування №ДН700/261/АВ від 01.06.2018 року, згідно з яким висновки акту інспекційного відвідування залишені без змін (а.с.21-22).
Постановою ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на товариство з обмеженою відповідальністю штраф у розмірі 111 690 (сто одинадцять тисяч шістсот девяносто) гривень (а.с.10-11).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі Положення №96) Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Головне управління Держпраці в Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та діє на підставі Положення про таке управління.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
За приписами підпункту 5 пункту 6 Положення про Управління Держпраці Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі Порядок №295).
Порядок №295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).
Згідно з положеннями до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.
Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці (абзац другий пункту 3 Порядку №295).
Пункту 5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник. Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.
На виконання наведеної норми на підставі звернення працівника ОСОБА_6 щодо порушення стосовно нього законодавства про працю наказом ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області від 30.05.2018 року призначено проведення інспекційного відвідування зі здійсненням державного контролю за додержанням законодавства про працю у товаристві з обмеженою відповідальністю «Риф», який внесений до Реєстру інспекційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування роботодавця за №ДН-700.
Відповідно до пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Згідно з пунктами 9 та 10 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен предявити обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для субєктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.
На виконання зазначених приписів 31.05.2018 року посадовим особам товариства з обмеженою відповідальністю «Риф» вручені направлення на проведення інспекційного відвідування від 30.05.2018 року №157/42-9, витяг про права та обовязки обєкта відвідування та запит про надання копій документів від 30.05.2018 року №374.
Пунктами 19 та 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в обєкта відвідування.
За приписами пункту 21 Порядку №295 якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною. Зауваження можуть бути подані обєктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Враховуючи зазначені норми, за результатами проведеного інспекційного відвідування ОСОБА_5 управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складений акт від 01.06.2018 року №ДН700/261/АВ, який підписаний із запереченнями директором ТОВ «Риф» ОСОБА_7 01 червня 2018 року.
З огляду на вищенаведене, судом у ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні інспекційного відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Риф».
Згідно з пунктом 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Як вбачається з акту інспекційного відвідування та наданого до матеріалів справи позивачем договору про виконання будівельно-ремонтних робіт (а.с.23-24), між товариством з обмеженою відповідальністю «Риф» (Замовник) в особі директора ОСОБА_7 та громадянином України ОСОБА_6 (Виконавець) (ідентифікаційний код НОМЕР_1) був укладений Договір про виконання будівельно-ремонтних робіт від 02.01.2018 року №03/2018/01 з предметом договору терміном дії до 31 квітня 2018 року.
Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що Виконавець договору здійснює будівельно-ремонтні роботи на об'єктах Замовника.
Відповідно до пункту 2.3 договору №03/2018/01 перелік робіт, які здійснює Виконавець за цим Договором включає в себе, але не обмежується, наступне: приготування бетонного розчину: 2,5 грн. за м.куб., складання-розбирання риштувань будівельних: 20 грн. за м2, шпунтовка: 2 грн. за м.куб.
Пунктом 2.4 вказаного договору за погодженнями між сторонами Виконавець може виконувати інші роботи, ніж ті, що передбачені п.2.2. про що сторони укладають Додаткову угоду до цього Договору.
Пункт 5.2 договору №03/2018/01 передбачає, що Виконавець зобов'язується своїми силами виконати роботи, передбачені Договором і здати роботи Замовнику у належному стані; забезпечити збереження поставлених на місце виконання робіт необхідних матеріалів, комплектуючих, інструмента та устаткування.
Загальна вартість послуг за Договором відповідно до пункту 6.1 складає 3000,00 грн., але вона не є твердою і може змінюватись у звязку з причинами, вказаними у Договорі.
Договором передбачено, що надані роботи приймаються шляхом підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, відповідно до якого здійснюється оплата виконаних робіт.
Згідно з поясненням директора ТОВ «Риф» № 37 від 31.05.2018 року та журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці вбачається, що з ОСОБА_6 були проведені інструктажі з питань пожежної безпеки, вступний інструктаж з питань охорони праці та інструктаж з питань охорони праці на робочому місці за професією «бетоняр», про що свідчать його особисті підписи у відповідних журналах Товариства, надано знаряддя для роботи, а саме: відра, лопата, бетономішалка та видано перепустку на територію ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Суд звертає увагу, що роботи, які виконував гр. ОСОБА_6 згідно з Договором відповідають основній діяльності ТОВ «Риф» Код КВЕД 41.20 «Будівництво житлових і нежитлових будівель» (основний) та Код КВЕД 42.99 «Будівництво інших споруд».
Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин є наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_6.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 Кодексу законів про працю України).
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Як вбачається з вищезазначеного цивільно-правового договору про виконання будівельно-ремонтних робіт, укладеного позивачем з фізичною особою, предметом якого є послуги з приготування бетонного розчину, складання-розбирання риштувань будівельних, шпунтовка.
Так, предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги).
В самому договорі ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, тощо.
Ще одна відмінність між зазначеним договором полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.
Як вбачається з пункту 3.3 Виконавець зобовязаний суворо виконувати всі вказівки Замовника щодо виконання робіт.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.
Як вбачається зі змісту договору про виконання будівельно-ремонтних робіт, працівник самостійно не організовував роботу, виконував її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувався безпосередньо Замовнику.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, як не оспорювалось позивачем, під час проведення інспекційного відвідування інспектором праці було встановлено випадки виплати заробітної плати з порушенням вимог ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпПУ; випадки виплати заробітної плати за час відпустки з порушенням вимог ч.4 ст.115 КЗпП та ст.21 ЗУ №504; виплати розрахункових коштів звільненим працівникам з порушенням вимог ч.1 ст116 КЗпП.
Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок № 509).
Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Приписами пункту 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 590 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу складена за формою, встановленою Порядку №509. На виконання вимог 25 червня 2018 року направлена протягом трьох днів суб'єктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, які зафіксовані в акті інспекційного відвідування.

За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обовязку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З аналізу чинного законодавству та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті постанови від 25 червня 2018 року №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «РИФ» (місцезнаходження: 50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, буд.75; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20207364) до ОСОБА_5 управління Держпраці у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, вул. Казакова, буд.3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39788766) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 17 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1