Справа № 2340/3674/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року справа № 2340/3674/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації (20603, м. Шпола, вул. Соборна, 21), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають в утриманні з неї частини коштів в розмірі 20% від призначеної державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю;

- зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дії щодо утриманні з неї частини коштів в розмірі 20% від призначеної державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю;

- стягнути з відповідача кошти в розмірі 5590,72 грн., як матеріальну та моральну шкоду заподіяну протиправними діями суб'єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що вона отримує допомогу малозабезпеченій сім'ї та допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Із червня 2018 року відповідач утримує кошти в розмірі 20% із нарахованої їй державної допомоги, в зв'язку із небажанням нібито добровільно повернути кошти в сумі 28 104, 92грн., що були отримані у вигляді допомоги взамін аліментів за період з 01.02.2013 по 30.06.2016. Так, в розумінні відповідача, підставою для повернення вищевказаної суми коштів є сплата платником аліментів ОСОБА_2 заборгованості по аліментах за вказаний період. Такі висновки є безпідставними, оскільки за час отримання державної соціальної допомоги ОСОБА_2 не сплачував на рахунок позивача аліменти на утримання дітей, а тому в останньої не було підстав повідомляти відповідача про отримання аліментів від боржника, що було б підставою для припинення виплати такої допомоги. Додатково зазначено, що у відповідності до вимогист.181 Сімейного кодексу України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України в судовому порядку.

Ухвалою від 19.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що за період з 2017 року по 2018 рік ОСОБА_2 на користь позивача була погашена заборгованість по аліментам на загальну суму 69 510.00грн. В той же час, позивач отримувала кошти з державного бюджету по тимчасовій допомозі дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 28 104,92грн. Оскільки, позивач вищевказану суму добровільно повертати відмовилась, управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації, у відповідності до своїх повноважень, прийняло рішення стягувати з позивача кошти в розмірі 20% із нарахованої їй державної допомоги, яке є законним та обґрунтованим.

У наданому відзиві відповідач просив проводити розгляд справи за участі його представника.

Суд наголошує, що у відповідності до ст.263 КАС України, він розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. В даному випадку це є обов'язком, а не правом суду, в зв'язку з чим, вищевказане клопотання задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації та отримує: допомогу малозабезпеченій сім'ї та допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

У червні 2018 року ОСОБА_1 отримала державну соціальну допомогу на 20% менше ніж за минулі періоди.

19.07.2018 вона звернулась до відповідача із заявою про надання відповідного роз'яснення.

01.08.2018 управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації листом від 31.07.2018 № 01-32/Б-138 повідомило позивача, що із червня 2018 року відповідач утримує кошти в розмірі 20% із нарахованої їй державної допомоги, в зв'язку із небажанням добровільно повернути кошти в сумі 28 104, 92грн., що були отримані у вигляді допомоги взамін аліментів за період з 01.02.2013 по 30.06.2016.

Вважаючи вищевказані дії протиправними, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду, за захистом своїх порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

У відповідності до п.п.8, 9 ст.181 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме регламентований «Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме», затвердженим постановою КМУ від 22.02.2006 № 189 (далі - Порядок).

У відповідності до вимог вищевказаного Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), тимчасова допомога призначається у разі, коли місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років.

Тимчасова допомога призначається і виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину (далі - одержувач), управлінням праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, структурним підрозділом з питань праці та соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради (далі - орган праці та соціального захисту населення).

Для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування): - заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики; - копію свідоцтва про народження дитини; - довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) дитини; - довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) одержувача.

Залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, додатково подаються такі документи: - повідомлення органу внутрішніх справ про те, що місце проживання (перебування) одного з батьків дитини не встановлено.

Рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом праці та соціального захисту населення протягом десяти календарних днів після надходження усіх необхідних документів.

Тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи. Для призначення допомоги на наступний шестимісячний строк одержувач подає лише заяву, в якій повідомляє про обставини, що можуть бути підставою для продовження виплати допомоги.

Тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку.

Виплата тимчасової допомоги припиняється у разі: 1) встановлення місця проживання (перебування) особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду; 2) виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину; 3) досягнення дитиною 18-річного віку; 4) виконання в повному обсязі зобов'язань одного з батьків щодо сплати аліментів у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон; 5) влаштування дитини до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання; 6) скасування або визнання усиновлення недійсним; 7) усиновлення дитини (чоловіком матері або дружиною батька); 8) відмови від стягнення аліментів; 9) добровільного виконання рішення суду особою, зобов'язаною сплачувати аліменти; 10) скасування в установленому законодавством порядку рішення суду щодо стягнення аліментів; 11) смерті дитини, якій була призначена тимчасова допомога; 12) смерті одного з батьків, зобов'язаного сплачувати аліменти, або визнання його в установленому порядку безвісти відсутнім чи оголошення померлим; 13) позбавлення в установленому порядку одного з батьків, який утримує дитину, батьківських прав; 14) відібрання дитини від одного з батьків, який утримує дитину, без позбавлення батьківських прав; 15) встановлення над дитиною опіки чи піклування.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач в період з 01.02.2013 по 30.06.2016 отримувала тимчасову державну допомогу на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько яких - ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей присуджених рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 22.09.2010 у цивільній справі № 2-824/10.

Згідно довідки Шполянського районного відділу ДВС від 16.05.2018 № 3064/15.24-36 встановлено, що ОСОБА_2 протягом 2017-2018 на користь позивача виплатив заборгованість по аліментам за попередні періоди в сумі 69 510.00грн.

Як вважає відповідач, в той же час (з 01.02.2013 по 30.06.2016) ОСОБА_1 безпідставно отримала кошти з державного бюджету по тимчасовій допомозі дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 28 104,92грн. Оскільки, позивач вищевказану суму добровільно повертати відмовилась, управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації, у відповідності до своїх повноважень, прийняло рішення стягувати з позивача кошти в розмірі 20% із нарахованої їй державної допомоги.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень є протиправним та таким, що виходить за межі його повноважень та компетенції, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог вищевказаного Порядку, про виникнення зазначених у цьому пункті обставин (для припинення виплати тимчасової допомоги) одержувач зобов'язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення.

Як зазначила у своєму позові ОСОБА_1 та підтвердив у відзиві на позов відповідач, при кожному зверненні позивача до органів соціального захисту за призначенням тимчасової державної допомоги останньою вказувалось, що вона в разі виплати їй заборгованості по аліментам зобов'язується повідомити про даний факт, що в подальшому буде підставою для припинення такої виплати.

Таким чином, оскільки кошти у вигляді тимчасової допомоги взамін аліментів позивач отримувала в період з 01.02.2013 по 30.06.2016, а також беручи до уваги, що у відповідності до вищевказаної довідки відділу ДВС встановлено, що ОСОБА_2 лише з 2017 року почав здійснювати сплату на рахунок позивачки аліментів за попередні періоди (перерахувавши протягом 2017-2008 років 69 510.00грн.), то вищевказане свідчить, що на час отримання ОСОБА_1 зазначеної допомоги у останньої не було правових підстав повідомляти орган соціального захисту про те, що відпали обставини для отримання такої допомоги.

Вищевказане свідчить, що така допомога за період з 01.02.2013 по 30.06.2016 була отримана ОСОБА_1 правомірно, на законних підставах, а тому не підлягає поверненню.

Суд додатково наголошує, що суб'єкт владних повноважень при вчиненні владних, управлінських функцій повинен діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України.

Так, ч. 10 ст.181 Сімейного кодексу України визначено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку, що є свідченням того, що відповідач утримуючи із ОСОБА_1 частину коштів із нарахованої їй державної допомоги, починаючи із червня 2018 та за кожен послідуючий місяць у розмірі 20% діє протиправно, оскільки не наділений правом на стягнення сум наданої дітям тимчасової державної допомоги із отримувача аліментів, тим більше у обраний ним спосіб, що є наслідком задоволення першої та другої позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача коштів в розмірі 5590,72 грн., як матеріальної та моральної шкоди заподіяної протиправними діями суб'єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки, управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації почало утримувати з ОСОБА_1 частину коштів із нарахованої їй державної допомоги із червня 2018 у розмірі 20%, що становить 397,68грн. (1946,40грн. - 20%), то загальний розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачу за червень-вересень 2018 становить 1590,72грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що неправомірними діями відповідача їй, а також її дітям заподіяна моральна шкода в розмірі 4000,00грн., яка полягає у нанесених моральних та душевних стражданнях.

Однак, матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу на підтвердження причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданням позивачу від цього моральної шкоди - душевних хвилювань пов'язаних з почуттям приниження особистості (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Суд наголошує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Вказане свідчить про необґрунтованість доводів позивача в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити - частково.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації, які полягають в утриманні з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) частини коштів в розмірі 20% від призначеної їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації утриматися від вчинення дії щодо утримання з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) частини коштів в розмірі 20% від призначеної їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю.

Стягнути з управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) кошти в розмірі 1590,72грн., як матеріальну шкоду за червень - вересень 2018 року, заподіяну протиправними діями суб'єкта владних повноважень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань