Справа № 1940/1663/18
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1663/18

16 жовтня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відкрите акціонерне товариство "Тернопільський облагропостач" про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відкрите акціонерне товариство "Тернопільський облагропостач", в якому просить зобов'язати відповідача зарахувати період роботи ОСОБА_1 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки з 02.06.1980 по 06.03.1995 до трудового стажу та призначити пенсію за віком з 05.05.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він звертався до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом №12498/05 від 08.08.2018 позивачу відмовлено у призначені пенсії із посиланням на те, що період роботи з 02.06.1980 по 06.03.1995 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки, правонаступником якої є ВАТ «Тернопільський облагропростач», до страхового стажу позивача не врахований, оскільки в трудовій книжці не читається відбиток печатки. А надані уточнюючі довідки є недійсними, оскільки не підтверджено правомірність їх підпису.

Позивач не погоджується із прийнятими рішенням, вказує на те що, згідно записів у трудовій книжці, 02.06.1980 позивач був прийнятий на роботу в Тернопільську облбазу МТС облсільгосптехніки на посаду водія автонавантажувача, 18.07.1988 був переведений на посаду вантажника навантажувально-розвантажувальних робіт. На даній посаді позивач пропрацював до березня 1995 та 06.03.1995 був переведений в Державне обласне підприємство МТЗ «Облагропостач». Також позивач вказує на те, що він не несе відповідальності за проставлення печатки у трудовій книжці, оскільки вказане здійснюється директором або уповноваженим ним працівником підприємства. Крім цього, дані технічні недоліки жодним чином не можуть заперечити факту трудової діяльності позивача.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак будь-яких доказів неможливості направити уповноваженого представника не надав. Враховуючи положення ст.205 КАС України суд вирішив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

У відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у трудовій книжці позивача не читається печатка за період роботи ОСОБА_1 з 02.06.1980 по 06.03.1995 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки. Щодо наданих уточнюючих довідок, відповідач вказує, що вони є недійсними, оскільки витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не підтверджено правомірність їх підпису, зокрема особа, яка видала довідку від 19.06.2018 №40 про підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки не являється керівником організації і немає права підпису. Таким чином, страховий стаж позивача становить 22 роки 10 місяців 12 днів, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутності.

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний ОСОБА_3, який в період 02.06.1980 по 06.03.1995 працював в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки на посадах: начальника відділу, заступника директора, начальника підвідділу, начальника відділу, головного спеціаліста. ОСОБА_3 підтвердив, що в період з 02.06.1980 по 06.03.1995 ОСОБА_1 дійсно працював в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки і записи в трудовій книжці позивача відповідають дійсності. Також повідомив, що ВАТ «Тернопільський облагропростач» (правонаступник Тернопільської облбази МТС облсільгосптехніки) на даний час не ліквідоване, проте, всі працівники товариства звільнені і воно не функціонує. Всі первинні документи зберігаються у архіві товариства за його місцезнаходженням, печатка в сейфі. Оскільки останнім керівником товариства був ОСОБА_3 то він і підписав довідки видані позивачу.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників справи, свідка, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що, у звязку із досягненням 60 річного віку, позивач у липні 2017 року звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком з 05.05.2018.

За результатами розгляду заяви, позивачу надіслано лист №12498/05 від 08.08.2018, яким відмовлено у призначенні пенсії позивачу, із посиланням на те, що період роботи з 02.06.1980 по 06.03.1995 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки, правонаступником якої є ВАТ «Тернопільський облагропростач», до страхового стажу позивача не врахований, оскільки в трудовій книжці не читається відбиток печатки, а уточнюючі довідки відповідач вважає недійсними.

Оглядаючи в судовому засіданні оригінал трудової книжки судом встановлено, що дійсно відбиток печатки проставлений на записі про звільнення позивача 06.03.1995 є розмитим.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивач звернувся до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Так, у трудовій книжці позивача міститься запис, що 02.06.1980 позивач був прийнятий на роботу в Тернопільську облбазу МТС облсільгосптехніки на посаду водія автонавантажувача, 18.07.1988 був переведений на посаду вантажника навантажувально-розвантажувальних робіт, 06.03.1995 був переведений в Державне обласне підприємство МТЗ «Облагропостач».

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу періоди роботи за трудовою книжкою: з 02.06.1980 по 06.03.1995 у звязку з тим, що у трудовій книжці не читається відбиток печатки.

Разом з тим, відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також суд звертає увагу на те, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив, що в період з 02.06.1980 по 06.03.1995 ОСОБА_1 дійсно працював в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки. Крім цього, свідок перебуває на пенсії і аналогічний період йому зарахований до трудового стажу.

Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. N 637:

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено в судовому засіданні з показань свідка, всі первинні документи (накази про прийняття на роботу, зарплатні відомості, тощо) зберігаються у архіві товариства за його місцезнаходженням.

Тобто, у відповідача були і інші можливості перевірити наявність у позивача необхідного трудового стажу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначені періоди роботи позивача слід зарахувати до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки вони підтверджені записами в трудовій книжці, показами свідка та іншими матеріалами справи.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2018 між позивачем та адвокатським бюро «ОСОБА_2 та партнери», в особі адвоката ОСОБА_2, був укладений Договір про надання правничої допомоги. Відповідно до умов даного договору адвокат бере на себе зобов'язання надавати правничу допомогу, а позивач зобов'язаний оплати його послуги. Попередня вартість послуг адвоката згідно даного договору становить 2000 грн.

23.08.2018 між позивачем та Адвокатським бюро «ОСОБА_2 та партнери» був підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг), на підставі якого позивачем було оплачено вартість наданих йому послуг на суму 2000 грн, що підтверджується квитанцією №14 від 23.08.2018. Розрахунок наданих послуг надано представником позивача до матеріалів справи.

Також, як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн. Це підтверджується квитанцією №13 від 13.07.2018, що міститься в матеріалах справи.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн та 2000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 9, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1) до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відкрите акціонерне товариство "Тернопільський облагропостач" (місцезнаходження: вул. Поліська, 14, м. Тернопіль, 46000, ) про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати період роботи ОСОБА_1 в Тернопільській облбазі МТС облсільгосптехніки з 02.06.1980 по 06.03.1995 до трудового стажу та призначити пенсію за віком з 05.05.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України Тернопільської області в користь ОСОБА_1:

- 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) сплаченого при поданні позову судового збору;

- 2000,00 грн (дві тисячі гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.