Справа № 826/16799/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 жовтня 2018 року м. Київ № 826/16799/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., ознайомившись з позовною заявою

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
до третя особа Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації начальник Управління охорони здоров'я Деснянської районної державної у м. Києві адміністрації ОСОБА_3,
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, із позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд: визнати неправомірними дії ДРДА Києва щодо призначення ОСОБА_3 начальником УОЗ ДРДА з порушенням умов конкурсу та як особи не маючої відповідної спеціалізації за фахом ДРДА Києва розпорядженням 498-к від 04.09.2015 ОСОБА_3 начальником районного управління охорони здоров'я Деснянського р-ну м. Києва Деснянською районною державною адміністрацією; визнати недійсним призначення /з порушенням умов конкурсу та як особи не маючої відповідної спеціалізації за фахом/ ДРДА Києва розпорядженням 498-к від 04.09.2015 начальником районного управління охорони здоров'я Деснянського р-ну м. Києва Деснянською районною державною адміністрацією, враховуючи що ОСОБА_3 незаконно отримавши посаду керівника незаконно отримувала крім пенсії ще і заробітну плату не маючи навіть відповідної спеціалізації за фахом та доплати та премії та навіть десятки тисяч гривень матеріальної допомоги за місяць; розірвати трудовий договір між ОСОБА_3 та Деснянською районною державною адміністрацією м. Києва; зобов'язати Деснянську районну державну адміністрацію у м. Києві розторгнути, розірвати, анулювати діючий трудовий договір з начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації ОСОБА_3; зобов'язати Деснянську районну державну адміністрацію у м. Києві визнати недійсним, анулювати розпорядження начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації ОСОБА_3 та відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1/ у розмірі 1072224 грн.

Відповідно до вимог ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу

Так, перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив, що позивач оскаржує дії ДРДА м. Києва щодо призначення ОСОБА_3 начальником УОЗ ДРДА, розпорядженням № 498-к від 04.09.2015.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернулася в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2.

Згідно п. 9 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень у позовній заяві вказується - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Однак, з аналізу позовної заяви не вбачається, яким чином позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та зобов'язання вчинити дії стосуються прав, свобод, інтересів або обов'язків неповнолітнього сина позивачки - ОСОБА_2.

При цьому, суд зазначає, що порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси особи, про порушення чиїх прав йдеться.

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 слід обґрунтувати порушене право неповнолітнього сина ОСОБА_2 оскаржуваними діями суб'єкта владних повноважень.

Крім того, згідно п. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів.

За змістом частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, копія документа засвідчується відміткою, що складається зі слів "Згідно з оригіналом", назвою посади, особистим підписом особи, яка засвідчує копію, її ініціалами та прізвищем, датою засвідчення копії.

Дослідивши зміст позовної заяви та додані до неї документи, суд встановив, що заявником всупереч вимог ч. 2 ст. 94, ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви додані незавірені у встановленому порядку копії документів, що виключає можливість використання їх як доказів у справі.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Також суд зазначає, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує дії ДРДА м. Києва щодо призначення ОСОБА_3 начальником УОЗ ДРДА, розпорядженням, яке датоване 04.09.2015, в той час як до суду звертається лише 16.10.2018 при цьому доказів, з яких вбачається поважність причин пропуску строку на звернення позивачем суду надано не було.

Згідно із ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тому, при визначенні початку перебігу процесуального строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Водночас, як зазначив Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним, воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням викладеного, суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об'єктивно перешкоджали звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене вище у сукупності свідчить про недотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України та є недоліками позовної заяви, що в свою чергу створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Вказані недоліки мають бути усунуті позивачем, шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та подачі суду належним чином завірених копій документів, заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду, та вказати поважність причин пропуску строку.

Керуючись ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва -

У Х В А Л И В:

1.Залишити позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 без руху .

2.Встановити позивачу строк до 10 днів для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання вказаної ухвали суду.

3.Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч.4 ст. 169 КАСУ.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 та п. 5 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена лише у випадку порушення правил підсудності

Суддя А.С. Мазур