Справа № 820/3780/18
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 жовтня 2018 р. № 820/3780/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Будівельна фірма «Промтекс» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3 підприємство "Будівельна фірма Промтекс, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, у якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення - рішення від 19.04.2018 року №1 у повному обсязі;

- стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області на користь Приватного підприємства Будівельна фірма Промтекс () судовий збір у розмірі 5685,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства "Будівельна фірма Промтекс () з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. За результатами перевірки складений акт № 1217/ 20-40-14-11-11/24340261 від 04.04.2018 року. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення рішення № 1 від 19.04.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 303178,0 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 75794,5 грн. Позивач вважає, що прийняте податкове повідомлення рішення № 1 від 19.04.2018 року є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач надав письмовий відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, вказав, що діяв згідно чинного законодавства та в межах наданих повноважень, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 підприємство "Будівельна фірма Промтекс перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Харківській області.

ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства "Будівельна фірма Промтекс () з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

За наслідками перевірки контролюючим органом складено Акт № 1217/ 20-40-14-11-11/24340261 від 04.04.2018 року. виїзної перевірки ПП "БФ ПРОМТЕКС" (податковий номер 24340261), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017року. (а.с. 18-51).

Перевіркою встановлено порушення ПП "БФ ПРОМТЕКС":

- 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755 - змінами та доповненнями., в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 303 178 грн., в тому числі за вересень 2017 року в сумі 303178 грн.

- п.120 1 ст. 120 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого порушено строк реєстрації податкової накладної.

- ч.1.1 ст.7 та ч.5 ст.8 розділу III ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування .- заниження загальної суми нарахованої заробітної плати грудень 2016 року в сумі 87,17 грн. на яку нараховується єдиний внесок.

- 2 ст.6 розділу II, п.п.1.1 п.1 ст.7 та ч.5 ст.8 розділу III ЗУ Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування - заниження загальної суми єдиного внеску . що підлягає сплаті за грудень 2016 року в сумі 19.,18 грн.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення за формою Р від 19.04.2018 р. № 1 про збільшення суми грошового зобовязання у розмірі 303178,0 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 75794,5 грн. (а.с. 17).

Як свідчать матеріали справи фактичними підставами для прийняття спірних податкових повідомлень рішень було встановлення перевіркою завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 303178 грн. по нереальним господарським операціям з придбання товарів у ТОВ Укрпром-обладнання за період вересень 2017р., що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 303178 грн. за вересень 2017р.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

У вересні 2017 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ Укрпром-обладнання на підставі укладеного між ними договору поставки №2808 від 28.08.2017 року ( надалі за текстом Договір).(а.с. 69-73).

Предметом поставки відповідно до укладеного між позивачем та ТОВ Укрпром-обладнання Договору є виготовлення елементів огорожі, ціна якої зазначена у Специфікації (додаток №1), який є додатком до даного Договору і є його невідємною частиною Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору визначено, що Замовник у відповідності до даного Договору зобовязується прийняти та оплатити виготовлену по даному Договору продукцію.

Також, згідно п.1.3 Договору визначено, що продукція по даному Договору виготовлюється Постачальником у відповідності до Специфікації (додаток №1) та Додаток №2 до даного Договору.

Відповідно до п.2.7 Договору визначено, що право власності на продукцію переходить від Постачальника до Замовника з моменту передачі даної продукції Замовнику по видатковій накладній.

Також, відповідно до п.2.8 Договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата підписання представниками Сторін видаткової накладної на поставку даної продукції.

На виконання умов вказаного Договору, Постачальником (ТОВ Укрпром обладнання) було виготовлено та поставлено Позивачу продукцію, що підтверджується видатковими накладними №701, 702, 703 , 704, 705, 706, 707, 708 від 15.09.2017 року.(а.с 76-83)

На кожну поставку Позивачу продукції згідно вказаного Договору ТОВ Укрпром обладнання склало та зареєструвало Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №№ 703, 704, 705, 706, 707, 708, 709, 710 від 15.09.2017 року, що підтверджується доданими до адміністративного позову належним чином завірені копії податкових накладних разом з доказами прийняття та реєстрації їх на рівні ДФС в ЄРПН.(а.с 84-91)

За поставлену ТОВ Укрпром обладнання продукції за Договором, останньому Позивач перерахував грошові кошти, що підтве6рджується виписками з банку.

Так, факт перевезення придбаної у ТОВ Укрпром-обладнання продукції на склад Позивача підтверджується товарно - транспортною накладною №Р-702 від 15.09.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи.(а.с.93)

Слід зазначити, що послуги з перевезення виготовлених для Позивача ТОВ Укрпром-обладнання елементів огорожі, були замовлені у ТОВ Белабразив в рамках укладеного Позивачем з останнім договору про надання послуг спецтехніки з оператором від 10.07.2017 року №10/07/2017, і підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №123 від 04.10. 2017 року.

Факт наявності у Позивача складу, на який було оприбутковано придбаний у ТОВ Укрпром-обладнання товар, підтверджується договором суборенди №20 від 01.06.2016 року, укладеного між Позивачем та ТОВ Блейз Інвест, а також актом приймання-передачі обєкту оренди за договором №20 від 01.06.2016 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Факт оприбуткування у складському обліку підтверджується матеріальним звітом за вересень 2017 року, а в бухгалтерському обліку оприбуткування оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №63(містяться в матеріалах справи).

Так, придбані Позивачем у ТОВ Укрпром - обладнання елементи огорожі були використані Позивачем при виконанні підрядних робіт в рамках укладеного Позивачем з Департаментом комунального господарства Харківської міської ради договору №677 від 23.08.2017 року.

Відповідно до п.1.1 Договору №677 від 23.08.2017 року визначено, що підрядник зобовязується у 2017 році виконати Замовнику роботи, зазначені в договірній ціні, а Замовник-прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно п.1.2 вказаного Договору визначено, що найменування робіт - роботи з капітального ремонту сквер Театральний. Додаткові роботи (45112000-5-землерийні та інші земляні роботи).

Факт використання Позивачем придбаних у ТОВ Укрпром -обладнання елементів огорожі у господарській діяльності в рамках укладеного Позивачем з Департаментом комунального господарства Харківської міської ради договору №677 від 23.08.2017 року підтверджується накладними на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів №93 від 16.08.2017 року, актами виконаних робіт (форма КБ-2в), довідками про вартість виконаних будівельних роб (форма КБ-3), товарно-транспортною накладною №Р-711 від 16.08.2017 року.

В підтвердження виконання Позивачем зобовязань в рамках договору №677 від 23.08.2017 року Департаментом комунального господарства Харківської міської ради перерахувало грошові кошти на розрахунковий рахунок Позивача, про що свідчать додані до даних пояснень платіжні доручення №1346 від 20.11.2017 року, №1131 від 18.10.2017 року, №1068 від 27.09.2017 року№1079 від 06.10.2017 року.

Відповідно до п. п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88.

Згідно з п. 1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Оцінивши вищевказані первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво,спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3. ст 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складає,, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; - або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Слід зазначити, що податковий кредит для цілей визначення обєкту оподаткування ПДВ має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що стала підставою для формування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документам, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними, які у відповідності до вимог чинного законодавства належним чином зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

На час укладання та виконання зазначених вище договорів контрагент позивача, було зареєстроване як юридична особа та є платником податку на додану вартість, що встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України на платника податків не покладено обов'язку перевірки дотримання вимог податкового законодавства особами, з якими платник не має жодних правових стосунків.

В цьому полягає принцип індивідуальної податкової відповідальності один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового Кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Посилання відповідача на податкову інформацію, щодо контрагента позивача суд відхиляє, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак вони є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ПП Будівельна фірма Промтекс під час перевірки та судового розгляду на підтвердження дійсності та реальності господарських взаємовідносин із контрагентам надало усі необхідні та достатні первинні документи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України 1. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що нарахована податковим органом сума грошового зобов'язання є необґрунтованою, та як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення від 19.04.2018 року № 1 підлягають скасуванню.

Отже, позов Приватного підприємства "Будівельна фірма Промтекс до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволення позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Приватного підприємства "Будівельна фірма Промтекс до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 19.04.2018 року №1.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (61057 м. Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Приватного підприємства "Будівельна фірма Промтекс(61166, м. Харків вул. Бакуліна, 11, пов. 5, кімн. 8, ) у розмірі 5 685,00 грн. (п`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2018 р.

Суддя Рубан В.В.