Справа № 0440/5794/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2018 року Справа № 0440/5794/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та ніших представників Національної поліції України у відмові встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_4;
- визнати неправомірним та скасувати рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 11.07.2018 р. № 5/ІІ/ІV 21 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_4;
- зобов'язати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших представників Національної поліції України надати ОСОБА_4 статус учасника бойових дій.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій, проте рішенням від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV 21 йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що він не був поліцейським у період проходження служби в Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Вважає вказане рішення відповідача протиправним і таким, що порушує його право, як працівника поліції, який був задіяний у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, на отримання статусу учасника бойових дій, а тому просить суд скасувати його та зобов`язати відповідачів прийняти рішення про надання йому такого статусу.
Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
06 вересня 2018 року від відповідача-1 - Національної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав, пояснивши свою позицію тим, що рішення від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV/21 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим, оскільки згідно п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке право мають визначене коло осіб, зокрема поліцейські, позивач, в свою чергу, є лише працівником поліції, якого направляли у відрядження до зони проведення антитерористичної операції для виконання саме трудових обов`язків, відтак позовна заява є безпідставною, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
24 вересня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що доводи відповідача викладені у письмовому відзиві є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивач є працівником полку патрульної служби поліцейських особливого призначення "Дніпро-1" ГУНП в Дніпропетровській області, яке є іншим, утвореним відповідно до законів України військовим формуванням, а отже відмова у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є безпідставною.
Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2018 року.
В судовому засіданні призначеному на 09 жовтня 2018 року оголошена перерва до 11 жовтня 2018 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідачів в судовому засіданні 09 жовтня 2018 року заперечив щодо задоволення позовних вимог та зазначив що рішення про відмову у надані статусу учасника бойових дій є правомірним, оскільки позивачем виконувались трудові обов'язки та він не є безпосереднім учасником бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції.
Про час, дату та місце судового засідання призначеного на 11 жовтня 2018 року представник відповідачів повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, проте у судове засідання не з'явились, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом розглянута справа.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.12.2017 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 376 о/с, ОСОБА_4 був прийнятий слюсарем з ремонту автомобілів відділення логістики, матеріально-технічного забезпечення та зв'язку полку патрульної служби поліції особливого призначення "Дніпро-1" ГУНП в Дніпропетровській області.
На підставі наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 31.12.2017 року № 370 дск та від 24.01.2018 року № 24 дск, у період з 26.12.2017 року по 24.01.2018 року ОСОБА_4 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення.
Також, відповідно до наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 29.01.2018 року № 29 дск та від 29.03.2018 року № 88 дск, у період з 25.01.2018 року по 28.03.2018 року ОСОБА_4 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення.
У травні 2018 року позивач звернувся до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.
Рішенням Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV/21 ОСОБА_4 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв'язку з відсутністю правових підстав, враховуючи вимоги п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (зі змінами); пункту 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 року № 405 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за № 857/28987.

Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ) (тут і надалі в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як передбачено п. 1 Порядку № 413 цей Порядок визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб.

За приписами п. 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (далі - Порядок № 413) статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобовязаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзвязку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, Закон 3551-ХІІ та Порядок № 413 чітко окреслюють категорію осіб за посадою та статусом, які за наявності совокупних ознак (участь у захисті незалежності, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення), визнаються учасниками бойових дій.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

За приписами ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст. 17 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п. 9, 17, 20 ст. 22 Закону № 580-VIII керівник поліції: у межах повноважень надає доручення, обовязкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; у визначеному порядку вносить подання про представлення поліцейських, державних службовців апарату центрального органу управління поліції та працівників поліції до відзначення державними нагородами України; вносить Міністру внутрішніх справ України пропозиції про утворення територіальних органів поліції, які є юридичними особами публічного права, у межах граничної чисельності поліцейських, державних службовців та працівників поліції і коштів, визначених на її утримання, а також щодо їх ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, суд зазначає, що Закон № 580-VIII розмежовує такі поняття як «поліцейський» та «працівник поліції».

Суд зауважує що вичерпний перелік осіб, що визнаються учасниками бойових дій, передбачений п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ, встановлює таке право саме для поліцейських, а не для працівників поліції.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач є поліцейським чи має статус особи, що за приписами Закону 3551-ХІІ та Порядку №413 може бути визнана учасником бойових дій.

В тому числі, згідно з витягами з наказів ГУНП в Дніпропетровській області від 26.12.2017 року №382о/с дск, від 27.03.2018 року №82 о/с дск позивач направлявся у службові відрядження до зони проведення антитерористичної операції для виконання трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Книга обліку нарядів та виконання бойових розпоряджень АТЦ (ОТУ) полку патрульної служби поліції особливого призначення "Дніпро-1" ГУНП в Дніпропетровській області не містить відомостей, що підтверджували б участь позивача у забезпеченні виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» або бойових завдань.

Згідно п. 1 розд. 2 Положення № 405 Основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання та позбавлення статусу учасника бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, розгляд питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 2, 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як встановлено п. 4 розд. ІІ Положення № 405 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни, зокрема, у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при прийняті рішення від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV/21, Комісія Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України діяла на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.

Що стосується тверджень позивача про порушення його конституційних прав на соціальний захист, як особи, що приймала безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону 3551-ХІІ учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Як передбачено п. 13 ст. 9 Закону 3551-ХІІ учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, позивач не позбавлений права отримати статус учасника війни, тобто особи, на яку розповсюджуються визначені Законом 3551-ХІІ гарантії, пільги, цільові програми соціального і правового захисту і т.п.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, повязані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 139, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_4 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1