Справа № 2040/7718/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2018 р. № 2040/7718/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Волошина Д.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, оформлене протоколом від 10.08.2018 р., про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1;
- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 29 грудня 2016 року на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії за віком. Через представника звернулась з цього приводу до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, але одержала протиправну, на думку її представника, відмову.
У період з 18.10.2018 р. по 19.10.2018 р. суддя знаходився у відпустці, а тому розгляд справи здійснюється у перший робочий день.
Ухвалою суду від 20.09.2018 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Представником відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, 02.10.2018 р. надано відзив на позов, відповідно до якого він зазначив, що проти заявленого позову заперечує, оскільки до матеріалів звернення з приводу призначення пенсії не було додано паспорта громадянина України, а відтак, прийнята відмова ґрунтується на законі. Також відповідач зазначив, що період роботи з 01.09.1984 року по 05.02.1985 року неможливо зарахувати до зального страхового стажу, оскільки запис до трудової книжки внесено з порушення норм чинного законодавства.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю 29.12.2016 р. з письмовою заявою звернулася до УПФУ в Московському районі м. Харкова з приводу призначення пенсії за віком. В заяві представник позивача зазначив, що зацікавлена у призначенні пенсії громадянка України мешкає в Ізраїлі. До заяви представник позивача долучив довіреність від імені заявника, трудову книжку заявника, паспорт заявника - громадянина України для виїзду за кордон серії АТ № 825022, виданого органом 17 липня 2000 року, нотаріально засвідчену копію картки заявника як платника податків, заяву про перерахування пенсії на банківський рахунок, паспорт представника.
Рішенням у формі протоколу від 10.08.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки представником ОСОБА_2 для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів.

Як зясовано судом, мотивом для прийняття спірного рішення владний субєкт обрав відсутність в матеріалах звернення паспорту громадянина України (внутрішнього).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За вимогами статті 25 Конституції України, держава гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Вказаним рішенням, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Відповідно, зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

У відповідності до частини першої статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з пунктом 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови №13-1 від 07.07.2014), що зареєстрована Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

У спірних правовідносинах така заява була подана представником позивача, і Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова не висловив жодних зауважень стосовно неналежності цієї заяви за формою або змістом.

Відносно доводу владного субєкта про відсутність у матеріалах звернення позивача на призначення пенсії паспорта громадянина України (внутрішнього), суд вважає за необхідне послатись на правову позицію Верховного Суду, котра викладена у постанові від 13.02.2018 р. по справі №К/9901/946/17 (справа Київського районного суду міста Одеси №520/8695/17) і полягає у тому, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (затверджений Постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 із змінами та доповненнями; далі за текстом Порядок №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Суд вважає, що за змістом ст.ст. 8, 46 Конституції України відсутність самого лише паспорта громадянина України (внутрішнього) за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон і не спростуванні факту належності заявника до громадянства України не може бути визнана у розумінні закону достатньою підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії громадянину України.

Оцінивши докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт зосередився виключно на відсутності одного документа - паспорта громадянина України (внутрішнього) і не вирішив усіх інших питань, які мають юридичне значення для прийняття рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії, зокрема, про наявність документів про останнє зареєстроване в Україні місце проживання заявника, про належність документів про вік, про належність документів про заробітну плату тощо.

Відповідач вирішив питання щодо страхового стажу позивача до якого зараховано 26 років 3 місяці та 14 днів.

Протоколом від 10.08.2018 року, період роботи з 01.09.1984 по 05.02.1985 кухарем у Дитячому ясла-садочку №171 (5 місяців 5 днів) не зараховано до загального страхового стажу, оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній підпис посадової особи відділу кадрів.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637(далі- Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що записи, зроблені у трудовій книжці посвідчені відбитком печатки установи "Дитячий ясла-садочок №171", також зазначаються реквізити відповідного наказу (розпорядження), посилання на норми Закону.

Пунктом 2.14. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників визначено, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій" .

Відповідно до п. 2.27 цієї Інструкції, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Отже, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Твердження відповідача про те, що спірний період роботи зарахувати до страхового стажу неможливо у зв'язку з тим, що періоди роботи у даній організації не підписано посадовою особою відділу кадрів, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на положення ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідач доказів здійснення перевірки вказаного запису до суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на сукупність зібраних доказів та зміст оскарженого рішення, суд вбачає підстави для задоволення позову лише у частині скасування спірного рішення і обтяження Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова обовязком повторно розглянути заяву позивача від 29.12.2016 р. з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України.

У решті вимог позов не підлягає задоволенню як передчасно заявлений, позаяк має стосунок відносно тих обставин спірних правовідносин, з юридичною оцінкою яких владний субєкт ще не визначився і владного волевиявлення відносно яких не здійснив.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 51931, код НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б,м. Харків,61170, код 22682655) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною оформлену протоколом від 10.08.2018 р. відмову Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання Ізраїль, АДРЕСА_2) пенсії за віком на підставі заяви від 29.12.2016р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова (місцезнаходження 61170, Харківська область, місто Харків, вул. Валентинівська, буд. 22Б; ідентифікаційний код 22682655) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання Ізраїль, АДРЕСА_2) від 29.12.2016 р. про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

У решті вимог позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова (вул.Валентиніська, б.22-Б, м.Харків, 61170, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання Ізраїль, АДРЕСА_2) сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин