Справа № 0640/4149/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Житомирський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Житомир справа №0640/4149/18

категорія 8.3.12

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мазур О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень № та № від 19.06.2018,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області: № від 19.06.2018 та № від 19.06.2018.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом без достатніх правових підстав, а висновки про наявність порушень, що викладені в актах перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи.

Процедура

2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засіданні та викликом (повідомленням) учасників справи. підготовче судове засідання призначено на 01 жовтня 2018 року о 10:00.

3. 25 вересня 2018 року представником відповідача до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подано відзив на позовну заяву вих. №1299/06-30-10-04 від 24 вересня 2018 року (а.с. 51-53).

4. 01 жовтня 2018 року позивачем до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку визначеному статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подано відповідь відзив на позовну заяву від 29 вересня 2018 року (а.с. 64-68).

5. В підготовче судове засідання, призначене на 01 жовтня 2018 року о 10:00 прибули позивач, представник позивача, представник відповідача. Протокольною ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у с праві та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2018 року о 14:30, що зафіксовано секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 01 жовтня 2018 року.

6. В судове засідання, призначене на 16 жовтня 2018 року о 14:30 прибули позивач, представник позивача, представник відповідача. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до положень частини третьої статті 243 КАС України та зважаючи на складність справи, складення рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Аргументи учасників справи

7. Відповідно до змісту позовної заяви, відповіді на відзив (а.с. 64-68) та наданих у судовому засіданні позивачем та представником позивача пояснень, позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом без з'ясування та врахування усіх фактичних обставин справи.

Вказує, що єдиний внесок своєчасно сплачувався позивачем, а помилкова сплата коштів не на той рахунок не може розцінюватися як несплата зобов'язання та ставитися у вину платника єдиного внеску із настанням для нього відповідних негативних юридичних наслідків.

8. Як встановлено зі змісту відзиву на позовну заяву вих. №1299/06-30-10-04 від 24 вересня 2018 року (а.с. 51-53) та наданих у судовому засіданні представником відповідача пояснень, в обґрунтування правомірності винесення спірного рішення відповідач вказує, що позивачем дійсно нараховано та сплачено до Державного бюджету України відповідні суми ЄСВ, однак, сплата коштів проводилась за невірним кодом бюджетної класифікації.

Наголошує, що внаслідок зазначених обставин протягом декількох років за позивачем рахувалась недоїмка зі слати ЄСВ. Наголошує, що саме на платника покладено відповідальність за правильність заповнення усіх реквізитів розрахункового документу, у тому числі при сплаті єдиного внеску. Помилкове ж зарахування коштів не може розцінюватися як належне виконання таким платником зобов'язання зі сплати внесків, а тому сума єдиного внеску, що сплачена на інший рахунок, не може вважатися своєчасно сплаченою та є недоїмкою в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Враховуючи вищевикладене, зазначає, що відповідач при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

9. Відповідно до рішення заступника начальника Житомирського управління Головного управління ДФС у Житомирській області "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року №, контролюючий орган на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за несплату (несвоєчасну сплату) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до позивача застосовано штрафні санкції за період з 23.09.2013 до 29.11.2013 у розмірі 51,06 грн, за період з 21.10.2015 до 18.06.2018 у розмірі 19 883,76 грн та нараховано пеню у розмірі 5 442,44 грн. Загальний розмір нарахованої заборгованості визначено як 25 377,26 грн (а. с. 13).

10. Згідно з рішенням заступника начальника Житомирського управління Головного управління ДФС у Житомирській області "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року №, контролюючий орган на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до позивача застосовано штрафні санкції за період з 21.01.2012 до 18.02.2014 у розмірі 22,84 грн, з та нараховано пеню у розмірі 173,59 грн. Загальний розмір нарахованої заборгованості визначено як 196,43 грн (а. с. 14).

Вказані рішення були направлені позивачу супровідним листом Головного управління ДФС у Житомирській області вих. №2864/14/06-30-51-13 від 21 червня 2018 року із роз'ясненням порядку оскарження та зазначенням терміну сплати визначеного зобов'язання (а.с. 20).

11. Спірні рішення контролюючого органу оскаржувались позивачем в адміністративному порядку та рішенням Державної фіскальної служби України "Про результати розгляду скарги" вих. №11709/Г/99-99-11-02-02-25 від 08 серпня 2018 року рішення "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року №, від 19 червня 2018 року № залишено без змін, а скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 17-19).

Не погоджуючись із рішеннями контролюючого органу, наголошуючи, що єдиний внесок своєчасно сплачувався позивачем, а помилкова сплата коштів не на той рахунок не може розцінюватися як несплата зобов'язання та ставитися у вину платника єдиного внеску із настанням для нього відповідних негативних юридичних наслідків, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Положеннями статті 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Основного Закону визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

13. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень, далі - Податковий кодекс України).

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня.

Згідно з підпунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Положеннями підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

14. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень, далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску, зокрема є:

- роботодавці: 1) підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; 2) фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 3) фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Приписами пункту 1 частини третьої статті 7 №2464-VI врегульовано, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною п'ятою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з частиною десятою статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Положеннями частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Приписами частини десятої статті 25 Закону №2464-VI визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з частиною п'ятнадцятою статті 25 Закону №2464-VI рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

Положеннями частини третьої статті 26 Закону №2464-VI врегульовано, що суми коштів, безпідставно стягнені територіальними органами доходів і зборів з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків органу доходів і зборів в триденний строк з дня прийняття рішення територіальним органом доходів і зборів або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

15. Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449).

Пунктом 1 розділу VII Інструкції №449 визначено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний квартал.

16. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява №31443/96, рішення від 22.06.2004, п.184).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

ОЦІНКА СУДУ

17. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Як встановлено із матеріалів справи, правовою підставою для винесення спірного рішення "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року № є висновки контролюючого органу про несплату (несвоєчасну сплату) позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у період з 23.09.2013 до 29.11.2013 у розмірі 51,06 грн, та у період з 21.10.2015 до 18.06.2018 (а. с. 13).

18. Суд критично ставиться до доводів відповідача в частині наявності правових підстав для винесення спірного рішення "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року № та зазначає наступне.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій квитанцій (а.с. 21-36) позивачем своєчасно та у повному обсязі сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період, однак сплата коштів помилково проводилась на невірний бюджетний рахунок.

Суд наголошує, що сплата коштів до відповідного бюджету здійснено своєчасно та у повному обсязі, оскільки кошти, хоча і не були перераховані на рахунок в органи казначейства відкритий для сплати єдиного внеску, проте помилкове зазначення іншого рахунку для сплати не призводить до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок, та, як наслідок, до відповідного бюджету.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77, частини третьої статті 79, пункту першого частини четвертої статті 162 КАС України до відзиву на позовну заяву не додано сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування факту такого зарахування коштів, а сам факт своєчасності та повноти сплати, хоч і не на той рахунок) визнано представником відповідача у судовому засіданні та у відзиві та позовну заяву.

19. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами позивача та зазначає, що сплата коштів на помилковий казначейський рахунок не може не може розцінюватися як несплата (несвоєчасна сплата) єдиного внеску та ставитися у вину платника єдиного внеску із настанням для нього відповідних негативних юридичних наслідків у накладення спірним рішенням штрафних санкцій і пені.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, контролюючим органом, зокрема, зазначено період щодо несплати (несвоєчасної сплати) єдиного внеску з 21.10.2015 до 18.06.2018, однак, відповідно до наявних у матеріалах справи копій квитанцій (а.с. 24-36), сплата позивачем єдиного внеску з травня 2016 року (а.с. 24) здійснювалась на належний рахунок.

20. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

21. Враховуючи вищевикладене та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 19 червня 2018 року, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

22. Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 19.06.2018 суд зазначає, що позивачем та представником позивача в судовому засіданні не було наведено належних та переконливих доводів щодо допущення контролюючим органом порушень при винесенні вказаного спірного рішення.

Матеріали справи сукупності належних, допустимих, достовірних та належних доказів на підтвердження доводів про неправомірність спірного рішення та наявність правових підстав для його скасування також не містять.

Надані ж позивачем копії квитанцій про сплату єдиного внеску не охоплюють період з 21.01.2012 до 18.02.2014, за який винесено спірне рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 19.06.2018.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у вказаній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду за результатом розгляду справи

23. Заслухавши думку сторін та учасників, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що відповідач при винесенні рішення "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року № діяв в порушення частини другої статті 19 Конституції України, а оскаржуване рішення не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.

24. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність винесення рішення "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" від 19 червня 2018 року №, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

25. Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та керуючись частиною третьою 139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь позивача 704,80 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10001. РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/) про визнання протиправними та скасування рішень № та № від 19.06.2018 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Житомирського управління Головного управління ДФС у Житомирській області "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" № від 19 червня 2018 року.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 23 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Попова Оксана Гнатівна