Справа № 653/1601/17
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 р.м. ХерсонСправа № 653/1601/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання поновити виплату пенсії шляхом її призначення знову на загальних підставах,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заміни первісного відповідача, здійсненої Верховним Судом, просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити йому виплату пенсії з 07.10.2009 року, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не менше за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, в якому просив зобов'язати поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до 25 грудня 1996 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в АР Крим в м. Севастополь, та отримував пенсію за віком, є учасником бойових дій, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії йому було припинено. 10 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_2, за дорученням від ОСОБА_1 звернувся із заявою та оригіналами усіх необхідних документів до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства, на що йому було відмовлено з підстав, що не має законного підґрунтя для прийняття рішення про поновлення пенсії ОСОБА_1, оскільки він не дотримався умови особистої подачі заяви про поновлення пенсії, а його представник, який діяв на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не уповноважений для подання такої заяви, крім того ОСОБА_1 не надав паспорт громадянина України, що також унеможливлює поновити його право на пенсію.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству.

09.08.2017 року постановою Генічеського районного суду Херсонської області, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 року постанову Генічеського районного суду Херсонської області та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 02.04.2018 року адміністративну справу передано до Херсонського окружного адміністративного суду для розгляду.

Ухвалою від 23.06.2018 року відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Під час підготовки справи до розгляду судом з'ясовано, що наявних в матеріалах справи документів недостатньо для прийняття повного та обґрунтованого рішення у справі, а тому на підставі ч.5 ст.262 КАС України за власної ініціативи вирішив призначити розгляд даної справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Судове засідання призначено на 14.08.2018 року.

В судове засідання на вказану дату з'явились представники сторін.

У зв'язку з необхідністю отримати додаткові докази по справі судовий розгляд відкладено на 20.08.2018 року.

Ухвалою суду від 21.08.2018 року у зв'язку з недостатністю наявних у суду доказів та обмеження строків судового розгляду в спрощеному позовному провадженні, суд дійшов висновку про необхідність переходу із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Також, у зв'язку з запланованою відпусткою судді Ковбій О.В. провести підготовче провадження в межах, передбаченого КАС України двомісячного строку не вбачалось за можливе.

У зв'язку з викладеним та з метою належної підготовки справи для розгляду по суті суд застосовував, передбачене ч.4 ст. 173 КАС України право продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 18.10.2018 року.

17.10.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Аналогічне за змістом клопотання надійшло від представника відповідача 18.10.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 2 ст. 378 КАС України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Так, при попередньому розгляді справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до листопада 1996 року отримував пенсію за віком в Ленінському райсобезі м. Севастополя, є платником податків та зареєстрований у Державному реєстрі ГУ ДФС у Запорізькій області з 01 вересня 1996 року.

25 грудня 1996 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання за межі України - до Ізраїлю. У зв'язку з чим нарахування та виплаті йому пенсії були припинені. В даний час позивач є громадянином України, проживає за межами України в Ізраїлі та перебуває на консульському обліку в Посольстві України в державі Ізраїль з 06 квітня 2004 року.

11 жовтня 2016 року позивач видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти його інтереси, зокрема, по всім питанням в органах Пенсійного фонду України з питань поновлення, нарахування та індексації його пенсії. Довіреність видана з правом передоручення та видана на строк три роки.

10 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до УПФ України в Генічеському районі Херсонської області із заявою та усіма необхідними оригіналами документів, апостильованою заявою та особистою декларацією, що підписані особисто ОСОБА_1, підпис якого завірено нотаріально, про поновлення раніше призначеної пенсії за віком, виплата якої була припинена внаслідок виїзду на постійне місце проживання за кордон за документами, які є в пенсійній справі.

Листом начальника УПФУ в Генічеському районі Херсонської області ОСОБА_8 від 19 січня 2017 року за № 366/02 представнику позивача ОСОБА_2 повідомлено, що ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії, оскільки ним не дотримано умови особистої подачі заяви про поновлення пенсії, а його представник не уповноважений для подання такої заяви.

На основі наведених даних, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про обґрунтованість правової позиції ОСОБА_1

Як наслідок, 09.08.2017 року постановою Генічеського районного суду Херсонської області, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року, позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 року постанову Генічеського районного суду Херсонської області та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Приймаючи наведене рішення суд касаційної інстанції вказав, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір, в порушення процесуальних норм не навели відповідних мотивів щодо того, які саме документи мають надаватися пенсіонером у разі поновлення пенсії; не встановили дату припинення виплати пенсії позивачу, тобто початок перебігу порушеного права; наявність рішення про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за межі України; вказав на необхідність дослідити пенсійну справу, оскільки поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в ній; наявність чи відсутність мотивованого рішення відповідача щодо відмови у задоволенні заяви із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти.

Окрім цього зазначив, що позивач у позовній заяві просив суд зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Проте, рішення суду першої інстанції будь-якого обґрунтування щодо задоволення вказаних позовних вимог не містить.

Підсумовуючи свої висновки, суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді справи суду слід встановити наступне: дату припинення виплати пенсії позивачу; наявність рішення про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за межі України; наявність чи відсутність мотивовано рішення відповідача щодо відмови у задоволенні заяви; дослідити пенсійну справу; розглянути позовну вимогу про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Враховуючи приписи Верховного суду, Херсонським окружним адміністративним судом при відкритті провадження у справі ухвалою від 23.06.2018 зобов'язано сторони надати завірені належним чином копії наступних документів:

- розпорядчого акту, яким припинено виплату пенсії ОСОБА_1 та/або інші докази, які містять в собі інформацію про дату припинення виплати позивачу пенсії;

- пенсійну справу ОСОБА_1;

- рішення, щодо відмови у задоволенні заяви позивача про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та матеріали, що лягли в основу прийнятого рішення.

На виконання ухвали суду позивачем надано копію супровідного листа про особисте подання додаткових документів для поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 з відміткою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 04.07.2018 року про отримання.

На вимогу суду щодо надання пенсійної справи позивача орган пенсійного фонду зазначив, що ним було направлено запит до управління праці та соціального захисту населення Ленінського району (згідно даних про місце отримання пенсії, зазначених в позовній заяві). Згідно отриманої відповіді, копія якої долучена до матеріалів судової справи (т.с.2 а.с.18) запитана пенсійна справа не знаходиться в архіві УТСЗН.

В свою чергу представник позивача в супровідному листі про надання документів на виконання ухвали суду (т.с.2 а.с.20-21) зазначив, що будь-який розпорядчий акт про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 у нього відсутній. Тому, на виконання ухвали суду позивачем було надано лише засвідчену копію рішення про відмову ОСОБА_1 у поновленні пенсії від 19.01.2017 року №366/02 (т.с.2 а.с.22).

У зв'язку з тим, що сторонами було надано лише незначну частину доказів, оцінка яким мала бути надана в даному рішенні суду (згідно вказівок Верховного Суду), судом винесено ухвалу від 23.07.2018 року, якою ГУ ПФУ зобовязано надати до суду розпорядчий акт, яким припинено виплату пенсії ОСОБА_1 та/або інші докази, які містять в собі інформацію про дату припинення виплати позивачу пенсії, інформацію з електронних або письмових джерел (банківських документів, електронних баз даних та з інших документів), з якої вбачається, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, а також усю наявну в відповідних джерелах інформацію стосовно призначення, перерахунку, виплати пенсії позивачу, а також вжити заходів, щодо встановлення місцезнаходження пенсійної справи ОСОБА_1

Окрім вказаного цією ж ухвалою суд зобов'язав Пенсійний фонд України надати до суду інформацію з електронних або письмових джерел (банківських документів, електронних баз даних та з інших документів), з якої вбачається, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, а також усю наявну в відповідних джерелах інформацію стосовно призначення, перерахунку, виплати пенсії позивачу.

На виконання зазначеної ухвали суду, відповідачем, у супровідному листі №8119/08 від 03.08.2018 року надано пояснення, що пенсійну справу надати неможливо, оскільки, згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення м. Севастополя від 26.10.2017 року №3756/3 справа відсутня в архіві зазначеної установи.

Рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу ГУ ПФУ надати також не змогло, оскільки воно, згідно пояснень відповідача, може зберігатись лише в пенсійній справі, яка в пенсійному органі відсутня.

Також, з доповнення до супровідного листа (т.с.2 а.с.164) вбачається, що в Центральній базі даних одержувачів пенсій будь-яка інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.

Наведена інформація про неможливість надання пенсійної справи ОСОБА_1, а також щодо відсутності відомостей щодо нього в електронних базах даних органів Пенсійного Фонду України додатково підтверджена листом від 10.08.2018 року №26389/06-30 (т.с.2 а.с.165-166).

Ухвалою суду від 21.08.2018 року, з метою повного встановлення обставин справи та у звязку з обєктивною неможливістю сторін надати суду запитані докази, зобовязано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з електронних або письмових джерел (банківських документів, електронних баз даних та з інших документів), з якої вбачається, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, а також усю наявну в відповідних джерелах інформацію стосовно призначення, перерахунку, виплати пенсії позивачу; розпорядчий акт, яким припинено виплату пенсії ОСОБА_1 та/або інші докази, які містять в собі інформацію про дату припинення виплати позивачу пенсії.

01.10.2018 року представником позивача надана нотаріально засвідчена копія трудової книжки ОСОБА_1, штамп Ленінського РайСО у якій є, зі слів представника, єдиним наявним у нього доказом про призначення позивачу пенсії.

02.10.2018 року на адресу суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України №18850/0/2-18-45 від 28.09.2018 року, згідно якої, у звязку з відсутністю доступу до архівних документів органів соціального захисту на тимчасово окупованій території м. Севастополя, підтвердити або спростувати факт призначення пенсії ОСОБА_1 до 25.12.1996 року на території м. Севастополя неможливо.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що окрім обставин справи, які були встановлені судами при попередньому її розгляді Херсонським окружним адміністративним судом, на виконання приписів Верховного суду додатково встановлено наступне.

Так, незважаючи на вжиті судом заходи, встановити дату припинення виплати пенсії позивачу та наявність відповідного рішення неможливо у звязку з відсутністю пенсійної справи ОСОБА_1 в органах пенсійного фонду. В свою чергу, доступ державних органів України до архівних установ, які розташовані на тимчасово окупованій території АР Крим (в яких мала б зберігатись пенсійна справа позивача) обмежений, а запити до зазначених установ з боку ГУ ПФУ бажаного результату не дали.

Однак, встановленим та достатнім, на думку суду, є факт того, що у період з 25.12.1996 року по теперішній час пенсія ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась (окрім як на виконання рішення суду у цій справі при її попередньому розгляді).

Також під час судового розгляду встановлено, що при зверненні позивача до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, зареєстрованого останнім 10.01.2017 року представником позивача подано оригінал апостильованої заяви про поновлення і виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, особисто підписаної позивачем, копію довіреності представника, копію паспорта ОСОБА_1, копія його трудової книжки, копія посвідчення учасника бойових дій.

Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області) відмовило у задоволенні вказаної заяви, про що повідомило представника позивача листом від 19.01.2017 року №366/02.

Як на підставу для відмови у поновленні пенсії орган пенсійного фонду послався на те, що заява про поновлення виплати пенсії, а також про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто або його законним представником.

Враховуючи, що позивач особисто не звернувся до органу пенсійного фонду із відповідною заявою, а його представник не є уповноваженим у розумінні закону на ініціювання вказаного питання, відповідач не вбачав правових підстав для поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Дослідити пенсійну справу ОСОБА_1 суду також не вдалося, у зв'язку з обставинами наведеними судом вище.

Проте, незважаючи на фактичну відсутність документів, які Верховним Судом визначено дослідити при розгляді справи, суд вважає, що вжиті заходи щодо отримання ним зазначених документів є вичерпними, а неможливість їх вивчення, з урахуванням обставин, що не залежали від сторін, у даному конкретному випадку, не позбавляє суд можливості прийняти рішення у справі.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Щодо факту призначення позивачу пенсії до його виїзду суд зазначає наступне.

Згідно припису п. 2.29 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 в її первинній редакції, у разі призначення пенсії за віком, пенсії за вислугу років у трудовій книжці органами соціального забезпечення ставиться штамп "Пенсію призначено". Штамп ставиться у розділі "Відомості про призначення пенсії". У трудових книжках раніше встановленого зразка (1938 р.) зазначений штамп ставиться на першій сторінці.

Оглядом наданої суду трудової книжки позивача встановлено, що на її першій сторінці (т.с.1 а.с.39) міститься штамп Ленінського РайСо з написом «Пенсия назначена», що суд сприймає як виконання щойно наведеного положення пункту інструкції та вважає належним та передбаченим підзаконним нормативно-правовим актом доказом призначення ОСОБА_1 пенсії.

Окрім вказаного, факт призначення позивачу пенсії до його виїзду за кордон жодного разу не був поставлений під сумнів відповідачем, що суд вважає додатковим підтвердженням наведеного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, колегія суддів вважає, що з цього часу Управління має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, на думку суду, визнання неконституційними вказаних норм Закону є самостійною підставою для приведення відповідних правовідносин у попередній стан, тобто є безальтернативною підставою для виконання органом пенсійного фонду свого обов'язку щодо забезпечення позивачу нарахування соціальних виплат у розмірах та порядку, визначених Законом.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Постановою «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» від 07.07.2014 року №13-4, затвердженою Правлінням Пенсійного фонду України, визначено, що органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України та Скадовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Разом з цим, відповідно до Постанови КМУ від 08.11.2017 року №821 Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Скадовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає безпідставними мотиви неможливості поновлення виплати пенсії, викладених у листі пенсійного органу №366/02 від 19.01.2018 р.

Посилання відповідача на те, що заяву про поновлення виплати пенсії всупереч п.1.5 Порядку №22-1 не було подано особисто, є необґрунтованими, оскільки, згідно з наведеним пунктом заява про поновлення виплати пенсії може бути подана через законного представника, як це і було зроблено позивачем.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що станом на дату прийняття даного рішення, встановлена судом обставина, а саме відсутність доступу ГУ ПФУ до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вже не є перешкодою для поновлення йому пенсійних виплат, оскільки, всі документи, які необхідні для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 є в наявності в ГУ ПФУ, що визнано самим суб'єктом владних повноважень в листі до суду за вихідним №8119/08 від 03.08.2018 року (т.с.2 а.с.97). Згідно пояснень, викладених в даному листі необхідні документи були зібрані під час виконання судових рішень в даній справі під час їх попереднього розгляду судами.

При цьому суд не погоджується з позицією ОСОБА_1 щодо перерахування та поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 р, та вважає необхідним захистити права та інтереси позивача з урахуванням процесуальних строків передбачених для звернення до суду в КАС України.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України, в редакції станом на час первинного звернення позивача з даним позовом).

Ні адміністративний позов, ні матеріали справи не містять відомостей щодо існування об'єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення позивача до суду з цим позовом після прийняття Конституційним Судом України 07.10.2009 року рішення № 25-рп/2009.

Таким чином, адміністративний позов має бути задоволений в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, тобто не з 07.10.2009 року, а з 30.11.2017 року, оскільки позов поданий до суду 31.05.2017 року.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування строків захисту прав та інтересів через призму процесуальних строків КАС України викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №523/5348/17.

Водночас, оскільки пенсія позивачу вже призначалась раніше (до припинення її виплати), а перерахунок соціальних виплат у зв'язку із її поновленням ще не проведений, відповідач не вчиняв будь-яких дій під час її розрахунку, в тому числі з порушенням чинного законодавства, суд вважає, що підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень повторно призначити пенсію із виплатою індексації та компенсації втрати частини доходу відсутні, оскільки, наразі є передчасними.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності з приводу не поновлення та не виплати ОСОБА_1 пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп: НОМЕР_1, громадянину України, мешканцю Ізраїля, м. Явне, вул. Адекель, 8/29) виплату пенсію за віком, починаючи з 30 листопада 2017 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.2.4