Справа № 589/4910/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №589/4910/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33472/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 1 лютого 2017 року (головуючий суддя - Прачук О. В.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року (головуючий суддя - Донець Л.О., судді: Бенедик А.П. , Мельнікова Л.В.) у справі № 589/4910/16-а за позовом ОСОБА_1 до Шосткинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Управління ПФУ) про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення Управління ПФУ від 24 жовтня 2016 року № 9678/02-12 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату їй пенсії призначеної відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на день призначення пенсії, та постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року (в редакції чинній на дату призначення пенсії), без встановлення будь-якого строку та обмеження у часі у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 у розмірі 90 % заробітної плати з урахуванням посадового окладу та інших складових заробітної плати, з 1 грудня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15 листопада 2010 року вона отримує пенсію відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3726-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 90 % заробітку. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» державним службовцям була підвищена заробітна плата з 1 грудня 2015 року. 10 жовтня 2016 року вона звернулась до Управління ПФУ з заявою про проведення перерахунку відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу», однак отримала відповідь про відсутність підстав для проведення такого перерахунку.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 1 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, з підстав та мотивів прийнятого рішення.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована незгодою з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності у неї права на перерахунок пенсії. Посилаючись на положення статті 22 Конституції України вказує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З цих підстав, позивач зазначає про те, що оскільки право на перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, існувало на час призначення пенсії, то такого права особа не може бути позбавлена. Також зазначила, що подання заяви у довільній формі є формальністю, яка не повинна впливати на розгляд справи по суті, оскільки нею були надані всі необхідні довідки для перерахунку пенсії, а законом не передбачено конкретної форми заяви про перерахунок пенсії. Вважає, що відповідь Управління ПФУ на її звернення про перерахунок пенсії з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» ніяким чином не зобов'язує її мотивувати свої позовні вимоги цим законом. Підставою для звернення до суду було невиконання відповідачем вимог пенсійного законодавства.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішеннями судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

10 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача заявою про перерахунок пенсії з 1 грудня 2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 на підставі статті 37-1 Закону України «Про державну службу».

Листом від 24 жовтня 2016 року № 9678/02-12 відповідач надав відповідь про відсутність підстав для проведення перерахунку.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що заява про перерахунок пенсії подана позивачем після набрання чинності Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а тому відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Апеляційний суд не погодився з такими підставами та мотивами суду першої інстанції посилаючись на те, що оскільки заява про перерахунок пенсії оформлена позивачем у довільній формі, а не встановленої форми, то її розглянуто та надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян». Оскільки позивач в позовній заяві не вказує на порушення відповідачем приписів Закону України «Про звернення громадян», то апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд апеляційної інстанції змінюючи підстави та мотиви рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову встановив, що заява позивача про перерахунок пенсії оформлена у довільній формі, а не встановленої форми. Між тим, не вказав яким саме нормативно-правовим актом передбачена встановлена форма заяви про перерахунок пенсії.

Зазначаючи про недотримання форми заяви про перерахунок пенсії поданої до Пенсійного органу, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, а підставою для відмови Управління ПФУ зазначило про відсутність у позивача права на такий перерахунок, а не неналежна форма поданої позивачем заяви.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою не встановленого зразка.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, а тому у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 1 травня 2016 року визначалися Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - № 3723-XII). Зокрема, відповідно до статті 37 цього Закону позивачу у цій справі призначено пенсію.

Частина перша статті 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 1 січня 2015 року делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 1 січня по 1 грудня 2015 року знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України №865 (далі - КМУ №865), за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, за правилами пункту 4 постанови КМУ № 865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови КМУ № 865).

Постановою № 1013, якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 1 грудня 2015 року, пункт 4 постанови КМУ № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова КМУ № 1013 не містить.

Отже, з 1 грудня 2015 року по 1 травня 2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10 грудня 2015 року прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, - Закон № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям з 1 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Натомість у статті 90 Закону № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з 1 грудня 2015 року - початку застосування Постанови № 1013, якою пункт 4 постанови КМУ № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, враховуючи, що законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Відносно посилань позивача на положення Конституції України, зокрема, статтю 22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статті 22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістових характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

В даному випадку наділення в установленому порядку Кабінету Міністрів України повноваженнями щодо встановлення умов перерахунку призначених пенсій державним службовцям, не є свідченням звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод вказаних осіб.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 352, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року скасувати, а постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 1 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду