Справа № 820/4560/18
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4560/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Мінаєвої О.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лантушенко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2018р., головуючий суддя І інстанції Панов М.М. по справі № 820/4560/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкового повідомлення -рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №-2038 від 14.03.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61015, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, на прийняття його судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що він є власником лише частини нежитлових приміщень, що знаходяться в триповерховій нежитловій будівлі літ «А-3» за адресою АДРЕСА_2, з огляду на це позивач вважає, що нарахування земельного податку без врахування даних про площу нежитлової будівлі, яка перебуває у власності у позивача, а також площі земельної ділянки на якій вона знаходиться є порушенням ст. 286 ПК України.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 року залишити без змін.

В обгрунтування наданого відзиву відповідач зазначив, що площа земельної ділянки буда обчислена позивачем самостійно у податкових розрахунках із земельного податку, а тому нарахування земельного податку за користування такою земельною ділянкою здійснювалося контролюючим органом виходячи з наданого позивачем розрахунку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2003 ОСОБА_3 придбав у власність нежитлові приміщення підвалу №XX, ХХІІ-ХХІХ; 1-го поверху №V, VІІ-ІХ, 18-35, 1/5 частину приміщень спільного користування 1-го поверху № III, 2-го поверху І, II, 10; 3-го поверху № 1, загальною площею 1298,8 кв.м., що складає 24/100 частини будівлі в літ. "А-3", за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченим Бакумовою А.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та зареєстрованим в реєстрі за №32.

31.01.2003 вказане нерухоме майно було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 27555, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15141 від 31.01.2003, виданим Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

З моменту реєстрації ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2, останній став не лише власником нежитлових приміщень, а й користувачем земельної ділянки, на якій вони розміщені.

31 травня 2018 року ОСОБА_3 одержав від Головного управління ДФС у Харківській області податкове повідомлення-рішення №-2038 від 14.03.2018 про сплату земельного податку з фізичних осіб у сумі 31933,40 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, перевіряючи податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №-2038 від 14.03.2018 на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказане рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Харківській області №-2038 від 14.03.2018 р. позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 31933,4 грн.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення було винесено позивачу за користування ним земельною ділянкою площею 1298,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, колегія суддів вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, з огляду на неправильність визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 31933,4 грн, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2003 ОСОБА_3 належать нежитлові приміщення підвалу №№ XX, ХХІІ-ХХІХ, першого поверху № Y,YІІ, 18-35, 1/5 частину приміщень спільного користування першого поверху № ІІІ, другого поверху № І, II, 10, третього поверху № 1 загальною площею 1298,8 кв.м, що складає 24/100 частини в літ. «А-3», за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на викладені норми колегія суддів дійшла висновку про те, що право постійного користування земельною ділянкою переходить до набувача в разі набуття ним права власності на об'єкти на якій вони розміщені.

31.01.2003 вказане вище нерухоме майно було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 27555, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15141 від 31.01.2003, виданим Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

Отже, з моменту реєстрації ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2, останній став не лише власником нежитлових приміщень, а й користувачем земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Стаття 270 ПК України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Враховуючи приписи пункту 286.6 статті 286 ПК України колегія суддів зазначає, що нарахування податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, відбувається з урахуванням площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 є лише співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач, ОСОБА_3, є лише співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2, то нарахування позивачу податку на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 повинно відбуватися з урахуванням частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що розрахунок земельного податку відповідачем було зроблено виходячи з розміру площі земельної ділянки самостійно визначеної позивачем у додатку № 1 до Податкового розрахунку земельного податку за 2004 рік, згідно якого площа земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору 0662525 від 25.01.2003 складає 1 298,8 кв.м., що в перерахунку на гектари становить 0,1299 га.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, відповідачем всупереч п. 286.6 ст.286 ПК України, при розрахунку земельного податку позивачу, не було встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та при визначенні позивачу земельного податку не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, дані державного земельного кадастру при розрахунку відповідачем земельного податку враховані не були, що суперечить п. 286.1 статті 286 ПК України.

Таким чином, визначення позивачу земельного податку за 2018 рік оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням відбулося всупереч вимог діючого законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №-2038 від 14.03.2018 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 по справі № 820/4560/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкового повідомлення -рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області №-2038 від 14.03.2018 р.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 18.10.2018.