Справа № 826/9678/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

09 жовтня 2018 року 11:32№ 826/9678/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Старшого детектива Національного бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазарі Муса огли

третя особа Національне антикорупційне бюро України

про визнання дій протиправними

та представників учасників справи:

від позивача - ОСОБА_3, Ореховський М.Л.

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - Клименко Є.С.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Старшого детектива Національного бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазара Муса огли (далі по тексту - відповідач), третя особа - Національне антикорупційне бюро України (далі по тексту - третя особа, НАБУ), в якому просить визнати протиправними дії старшого детектива Національно бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазарі Муса огли, які полягають у проведенні 16 травня 2018 року обшуку в домоволодінні, яке використовується для проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000607 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України без вмотивованого рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 травня 2018 року в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000607 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва Бобровника О.В. від 07 травня 2018 року у справі №760/11891/18 детективом Національного антикорупційного бюро України Танривердієвим Хазарі Муса огли проведено обшуку у домоволодінні за адресою: вулиця Лісова, будинок 33-а, село Софіїївська Борщагівка, Києво - Святошинський район, Київська область, яке використовується для проживання ОСОБА_1.

Під час вказаного обшуку детективами НАБУ вилучено майно (речі та документи) позивача, перелік яких зафіксовано у протоколі обшуку від 16 травня 2018 року.

Між тим, як зазначає позивач, під час обшуку 16 травня 2018 року ОСОБА_1 було вручено копію не повного тексту ухвали слідчого судді від 16 травня 2018 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку, а лише її вступну та резолютивну частину, про що й зазначено в ухвалі з посиланням та частину 2 статті 376 Кримінального процесуального кодексу України.

На думку позивача, відповідач не мав права отримувати короткий текст ухвали слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі позивача, а також не мав права проводити обшук у помешканні позивача на підставі такої ухвали, що не містила мотивувальної частини, а відтак, як зазначає позивач, ухвала була невмотивованою.

Крім того, як вказує позивач у позовній заяві, проникнувши до його житла, без законних підстав, відповідач та інші працівники НАБУ порушили права позивача на недоторканість житла та іншого його володіння, здійснивши обшук не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З метою повернення майна, яке було вилучене 16 травня 2018 року під час обшуку в помешканні позивача, представник останнього звернувся до слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва в порядку, передбаченому частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, зі скаргою на бездіяльність детектива НАБУ, яка полягає у неповерненні вилученого майна у порядку, передбаченому статтею 169 Кримінального процесуального кодексу України.

07 червня 2018 року в судовому засіданні Солом'янського районного суду міста Києва під час розгляду скарги, як вказує позивач у позовній заяві, детектив НАБУ Жидков В.Л. визнав, що обшук у домоволодінні ОСОБА_1 було проведено за рішенням суду, в якому не було мотивувальної частини.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що листом Солом'янського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року його представника повідомлено про те, що детективи НАБУ не отримували повного тексту ухвали слідчого судді від 07 травня 2018 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку у помешканні ОСОБА_1

Листом НАБУ від 11 червня 2018 року представника позивача повідомлено, що детективи НАБУ не отримували повного тексту ухвали слідчого судді від 07 травня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року задоволено скаргу адвоката Ореховського М.Л. та зобов'язано уповноваженого детектива НАБУ, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000607 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, повернути майно, вилучене під час обшуку 16 травня 2018 року у домоволодінні ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, як зазначає позивач у позовній заяві, його представник посилався на те, що ухвала слідчого судді без мотивувальної частини не може вважатися вмотивованим рішенням суду, а вимог щодо оцінки ухвали слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі ОСОБА_1 не заявлялось.

18 травня 2018 року майно, вилучено під час обшуку, повернуто позивачу детективом НАБУ.

Позивач також зазначає, що оскільки у Кримінальному процесуальному кодексі України відсутні норми, які передбачають право та встановлюють процедуру оскарження до суду законності проведення обшуку, позивач не може реалізувати своє право на доступ до правосуддя з метою оскарження порушення своїх конституційних прав, інакше, як в порядку адміністративного судочинства України. При цьому позивач послався на рішення Європейського Суду з прав людини «Кузьменко проти України» від 09 березня 2017 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

16 липня 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що спірні правовідносини стосуються дій детективів НАБУ під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000607 від 08 вересня 2017 року з попередньою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

При цьому, відповідач зазначив, що дії детективів НАБУ щодо проведення обшуку житла ОСОБА_1 в рамках вказаного вище кримінального провадження №0000607 від 08 вересня 2017 року вже були предметом судового контролю під час розгляду відповідної скарги адвоката Ореховського М.Л., яким надається правова допомога свідку ОСОБА_1, що, на думку відповідача, свідчить про те, що ОСОБА_1, як учасником кримінального провадження, використано право на оскарження дій детектива у кримінальному провадженні в порядку кримінального судочинства.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що, на його думку, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки дотримання детективами НАБУ норм Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку з чим вважає, що провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю.

10 вересня 2018 року від представника НАБУ через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва подано клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання представник третьої особи послався на те, що спірні правовідносини стосуються дій детектива НАБУ щодо проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000607.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 2 статті 303 Кримінального процесуального законодавства України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 Кримінального процесуального кодексу України.

У зв'язку із зазначеним, на думку представника третьої особи, оскарження дій детектива НАБУ не може бути предметом розгляду в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача та клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі представник позивача посилається на відсутність норм у чинному кримінальному процесуальному законодавстві, які передбачають право позивача на оскарження дій детектива у порядку кримінального судочинства, оскільки позивач не є учасником кримінального провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні 09 жовтня 2018 року судом на обговорення постановлено питання щодо можливості закриття провадження в даній адміністративній справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник третьої особи підтримав заявлені ним та відповідачем клопотання про закриття провадження у справі та просив їх задовольнити.

Представники позивача заперечували проти закриття провадження у справі, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях проти задоволення клопотання відповідача та клопотання третьої особи.

Відповідач в підготовче засідання не з'явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив, заяви про проведення підготовчого засідання або розгляду справи по суті без його участі від відповідача на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, з'ясувавши думку представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення питання щодо можливості закриття провадження у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене свідчить, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Так, пунктом 16-1 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування - це особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

У відповідності до пункту 25 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, позивачем для проживання використовується домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

16 травня 2018 року за вказаною вище адресою в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000607 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, детективами НАБУ, зокрема, старшим детективом НАБУ, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів НАБУ Танривердієвим Хазаром Муса огли на підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 07 травня 2018 року проведено обшук, в ході якого вилучене майно, належне ОСОБА_1, та перелік якого міститься у протоколі обшуку від 16 травня 2018 року.

Наведене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження у розумінні пункту 25 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання про закриття провадження у справі відповідач посилається виключно на той факт, що ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження (свідком) та використав своє право на оскарження дій детектива НАБУ у порядку кримінального судочинства шляхом звернення з відповідною скаргою на дії детектива НАБУ до слідчого судді.

При цьому, відповідач посилається на загальні визначення «досудового розслідування», «слідчого», «слідчого судді», які наведені у статті 3 Кримінального процесуального кодексу України та на зміст рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі №1-29/2011, відповідно до якого зазначено, що вичерпний перелік публічно - правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 має статус свідка у кримінальному провадженні №0000607 від 08 вересня 2017 року.

Крім того, Окружний адміністративний суд міста Києва також звертає увагу й на те, що посилання відповідача, як на правове обґрунтування своєї позиції щодо закриття провадження у даній адміністративній справі, на загальні визначення у кримінальному процесуальному законодавстві України не є підставою для задоволення клопотання відповідача та закриття провадження у справі.

В той же час, суд вважає за доцільне зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року, а рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 стосувалось офіційного тлумачення положень, у тому числі, частини другої статті 2, статті 3, статті 4, пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції кодексу до 15 грудня 2017 року, в аспекті статті 55 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне зазначити, що доводи, викладені відповідачем у поданому ним клопотанні, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та не можуть бути покладені в основу судового рішення за результатами розгляду питання щодо доцільності закриття провадження в даній адміністративній справі.

В той же час, представник третьої особи, обґрунтовуючи заявлене ним клопотання про закриття провадження у справі посилається на положення частини 2 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, в зв'язку чим Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

У частині 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України зазначені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Так, статтями 314-316 Кримінального процесуального законодавства України визначено порядок проведення судом підготовчого судового засідання після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, частиною 2 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з'ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Аналіз наведених норм кримінального процесуального законодавства України дозволяє суду дійти висновку, що на стадії підготовчого провадження в суді скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, перелік яких не визначений частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, можуть бути подані лише прокурором, обвинуваченим, захисником, потерпілим, його представником та законним представником, цивільним позивачем, його представником та законним представником, цивільним відповідачем та його представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

В той же час, як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 не є прокурором, обвинуваченим, захисником, потерпілим, його представником та законним представником, цивільним позивачем, його представником та законним представником, цивільним відповідачем та його представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, тобто не має процесуального статусу особи, яка має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування в рамках проведення судом підготовчого провадження, що свідчить про те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості звернутися до суду зі скаргою на дії детектива НАБУ саме під час проведення підготовчого судового засідання в порядку кримінального судочинства.

За таких підстав, суд приходить до висновку про безпідставність посилань представника третьої особи на положення частини 2 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України при обґрунтуванні клопотання про закриття провадження у справі.

В той же час, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

У відповідності до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що під час визначення предметної юрисдикції справи за основу береться суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, суть заявлених вимог, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природа обставин у справі.

Так, звертаючись до суду в порядку адміністративного судочинства ОСОБА_1 посилається на те, що він позбавлений можливості звернутися за захистом своїх порушених прав, зокрема, щодо оскарження дій відповідача, які полягають у проведенні обшуку в домоволодінні, яке використовується ним для проживання, без вмотивованого рішення, оскільки він не є учасником кримінального провадження, а також посилається на висновки Європейського Суду з прав людини у справі «Кузьменко проти України» від 09 березня 2017 року.

При цьому, зі стислого викладу рішення Європейського Суду з прав людини «Кузьменко проти України» від 09 березня 2017 року вбачається, що обставини, які стали підставою для звернення заявника до адміністративного суду з приводу оскарження дій працівників міліції щодо проведення обшуку за його місцем проживання мали місце у 2007 році.

Станом на 2007 рік в Україні діяли норми Кримінального процесуального кодексу України в редакції від 1960 року, які дійсно не передбачали можливості власника житла, який не є учасником кримінального провадження, оскаржити дії працівників правоохоронних органів щодо проведення обшуку в рамках досудового розслідування.

Проте, 13 квітня 2012 року прийнято новий Кримінальний процесуальний кодекс України, який набрав чинності 20 листопада 2012 року, тобто станом на день проведення обшуку у домоволодінні за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Лісова, будинок 33а, яке використовується позивача для проживання, діяли норми Кримінального процесуального кодексу України в редакції від 2012 року.

А у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» від 16 листопада 2017 року № 2213-VIII, який набрав чинності 07 грудня 2017 року, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

З аналізу наведених вище норм діючого кримінального процесуального законодавства України суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, як учасник кримінального провадження, а саме інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, має право звернутися в порядку та спосіб, визначені Кримінальним процесуальним кодексом України з відповідною скаргою на дії Старшого детектива Національного бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазара Муса огли, які полягають у проведенні 16 травня 2018 року обшуку в домоволодінні, яке використовується для проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000607 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України без вмотивованого рішення суду, до слідчого судді на стадії проведення досудового розслідування, а тому, оскільки судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються виключно нормами Кримінального процесуального законодавства України та жодним чином не стосуються публічно-правових спорів, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів, суд дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами у справі, не є публічно - правовим у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватись в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві його право на звернення з вказаним позовом до відповідного місцевого суду загальної юрисдикції.

Також частиною 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 183, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Старшого детектива Національного бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазарі Муса огли та Національного антикорупційного бюро України про закриття провадження у справі - задовольнити частково.

2. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/9678/18 за позовом ОСОБА_1 до Старшого детектива Національного бюро, першого відділу, першого підрозділу детективів, головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Танривердієва Хазарі Муса огли, третя особа - Національне антикорупційне бюро України про визнання дій протиправними.

3. Роз'яснити ОСОБА_1 його право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного місцевого суду загальної юрисдикції.

4. Роз'яснити ОСОБА_1, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

5. Повернути ОСОБА_1 (03056, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, який сплачений на наступні платіжні реквізити: отримувач коштів - УДКСУ у місті Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4007, код банку отримувача (МФО) - 820019 відповідно до квитанції про сплату №60792 від 22 червня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст ухвали суду виготовлений 17 жовтня 2018 року.