Справа № 588/1667/18
Суддя: Маслов В. В.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/1667/18
провадження № 2-а/588/63/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Маслова В.В. з участю секретаря - Ноздріної В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тростянець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, ВСТАНОВИВ

Позивач, 28.09.2018, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27.08.2018 інспектор поліції роти №3 батальйону № 1 УПП в Сумській області ОСОБА_2 виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 562300 від 27.08.2018, якою наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

У даній постанові інспектор послався на те, що він, ОСОБА_1, 27.08.2018 року о 16 год. 44 хв. в м. Охтирка по вул. Незалежності 29, керуючи транспортним засобом порушив пункт 2.9 "Д" ПДР та не предявив посвідчення водія для перевірки відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що зафіксовано на персональний мобільний відео реєстратор ДМТ ВМО 0096, чим порушив п. 2.4. "А" ПДР - керування ТЗ особою, яка не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на ТЗ, а у випадках, передбачених законодавством ліцензійної картки на ТЗ, а також поліса обовязкового страхування.

Заперечуючи вказані у постанові обставини позивач у позові зазначив, що на момент, коли до нього підійшли працівники поліції він не керував автомобілем, а йшов від автомобіля по особистим питанням. Після цього, він попросив у працівників поліції надати докази порушення правил дорожнього руху після чого він надасть відповідні документи. На його законну вимогу поліцейським не було надано доказів порушення правил дорожнього руху. Після цього поліцейський почав вимагати документи без законних на те вимог. Він показував документи, але поліцейський все рівно склав оскаржувану постанову.

Позивач вважає, що постанова серії ЕАВ № 562300 від 27.08.2018 року не відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в постанові інспектором поліції не зазначено опис обставин, не вказано свідків, а всі обставини зазначені у постанові фактично не існували.

З огляду на зазначене, позивач просив суд: 1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 562300 від 27.08.2018 року, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2, відносно ОСОБА_1, в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене частиною ч.1 ст.126 КУпАП України; 2) стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу.

18.10.2018 відповідачем до суду було надіслано відзив на позовну заяву ОСОБА_1, згідно з яким інспектор поліції ОСОБА_2 заперечуючи проти позову, посилався на правомірність складення оскаржуваної постанови. При цьому зазначив, що 27.08.2018 згідно з розстановкою сил та засобів роти № 3 батальйону Управлінні патрульної поліції в Сумській області він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Сумській області.

Під час несення служби здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Близько 16.44 год. 27.08.2018 року в м. Охтирка на вул. Незалежності поблизу будинку № 29, було виявлено автомобіль ОСОБА_3, номерний знак НОМЕР_1, водій якого під час руху транспортного засобу користувався засобом звязку тримаючи його в руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив вимоги п. 2.9 д) ПДР України.

Зупинивши транспортний засіб позивача він пояснив ОСОБА_1, що останній порушив вимоги п. 2.4 а ПДР, а саме: на вимогу працівника поліції не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також, розяснив позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і повідомив що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення.

Розглянувши 27.08.2018 в присутності позивача матеріали адміністративної справи, він виніс постанову ЕАВ № 562300 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання зявився, позов підтримав та зазначив, що ніякого правопорушення він не вчиняв, а оскаржувана постанова була винесена неправомірно.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, свої заперечення проти позову виклав у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, зазначає про наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.08.2018 інспектором поліції роти №3 батальйону № 1 УПП в Сумській області ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУПАП, згідно з якою останній 27.08.2018 року о 16 год. 44 хв. в м. Охтирка по вул. Незалежності 29, керуючи транспортним засобом порушив пункт 2.9 "Д" ПДР та не предявив посвідчення водія для перевірки відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що зафіксовано на персональний мобільний відео реєстратор ДМТ ВМО 0096, чим порушив п. 2.4. "А" ПДР - керування ТЗ особою, яка не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на ТЗ, а у випадках, передбачених законодавством ліцензійної картки на ТЗ, а також поліса обовязкового страхування.(а.с.5)

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка) та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.9 Д Правил дорожнього руху України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами звязку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також предявити документи, зазначені в пункті 2.1 (п.2.4 А ПДР).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч вказаним положенням закону, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем було допущено порушення вимог п. 2.9. Д та п. 2.4 А Правил дорожнього руху.

У ході судового розгляду справи позивач заперечував факт невиконання ним вимог п. 2.9 Д Правил дорожнього руху України, а також факт керування транспортним засобом безпосередньо перед складанням оскаржуваної постанови.

Також, переглянутий під час судового розгляду справи відеозапис з нагрудної відеокамери патрульного поліцейського не містив даних невиконання водієм вимог п. 2.9 Д Правил дорожнього руху України, а також доказів керування позивачем транспортним засобом, зазначеним в оскаржуваній постанові.

Разом із тим, положення ч. 1 ст. 126 КУПАП передбачають відповідальність водіїв саме за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Інші докази, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, матеріали адміністративної справи не містять та не були надані до суду.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п. 2.9. Д та п. 2.4 А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд зауважує, що відповідачем в передбаченому законом порядку не доведено порушення ОСОБА_1 п. 2.9 Д Правил дорожнього руху України, а тому приходить до висновку, що вимога інспектора поліції роти №3 батальйону № 1 УПП в Сумській області ОСОБА_2 надати документи, зазначені в пункті 2.1. Правил дорожнього руху України, була неправомірною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, з приводу того, що останній не порушував вимог п. 2.9. Д та п. 2.4 А Правил дорожнього руху, не надано, суд, приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджується жодним доказом, що свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, складаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В свою чергу, відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена позиція викладена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач не надав суду будь-яких доказів.

Таким чином, визначені позивачем понесені витрати на правничу допомогу не підтверджені відповідними доказами, а тому вимога щодо їх відшкодування не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 241, 246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до інспектора поліції роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 562300 від 27.08.2018, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2, відносно ОСОБА_1, в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене частиною ч.1 ст.126 КУпАП України.

Закрити адміністративне провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19.10.2018 року.

Суддя В. В. Маслов