Справа № 826/6921/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2018 року № 826/6921/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії та рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.04.2018 № 23166/16 щодо відмови йому у перерахунку пенсії за вислугою років на підставі висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.10.2017 перерахунок та виплату йому щомісячної пенсії за вислугу років без обмежень її максимального розміру відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у квітні 2018 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії, розмір якої визначено у висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018. Проте, відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії позивача. Позивач вважає дії та рішення відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні соціальні права на пенсійне забезпечення. Вважає, що посилання відповідача на те, що з 1 січня 2015 року норми пенсійного забезпечення працівників прокуратури щодо перерахунку раніше призначених пенсій, що призначались на підставі діючого на той час Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність, а тому позивач не має права на перерахунок пенсії, протирічить вимогам чинного законодавства. Позивач зазначає, що таке право було надано йому з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а відтак не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії та визначає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звертає увагу, що внесені до Закону України "Про прокуратуру" зміни стосуються виключно тих працівників органів прокуратури, які набули право на пенсійне забезпечення з часу вступу його в силу. Таким чином, позивач вважає, що призначена йому пенсія у розмірі 90 % від розміру заробітної плати повинна бути перерахована з урахуванням збільшеного розміру заробітної плати, визначеної у висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018.

Ухвалою суду від 08.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 826/6921/18.

31.05.2018 представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Латоновою Т.А. подано до суду клопотання про заміну відповідача у справі його правонаступником та відзив на позовну заяву, за змістом якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи відсутністю підстав для здійснення перерахунку пенсії згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ з врахуванням розміру заробітної плати, зазначеної у висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018.

Ухвалою суду від 22.10.2018 допущено заміну первинного відповідача у справі - Центральне управління Пенсійного фонду України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 2010 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2016 у справі № 756/14562/16-а задоволено позов ОСОБА_1: визнано протиправними дії та рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №32309/06 від 08.11.2016 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-1516зп від 26.10.2016; зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної пенсії за вислугу років без обмежень її максимального розміру відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії) у розмірі 90% від розміру його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-1516зп від 26.10.2016 (а.с. 24-29).

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", якою збільшено розмір заробітної плати працівників прокуратури, у лютому 2018 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про надання довідки про заробітну плату.

Листом від 26.02.2018 № 28-256вих18 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 про відсутність затвердженого Урядом порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Також роз'яснено, що статтею 15 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" визначено перелік посад прокурорів органів прокуратури, де посада старшого прокурора відділу, з якої позивачеві призначено пенсію за вислугою років згідно з Законом України "Про прокуратуру", відсутня. Разом з тим, повідомлено про структуру заробітної плати за наявною посадою в Генеральній прокуратурі України прокурора відділу (а.с. 18-20).

У висновку експертного економічного дослідження від 19.04.2018 № DS/02/1804-01 судовий експерт стверджує, що станом на 01.10.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" заробітна плата ОСОБА_1, який працював у Генеральній прокуратурі України на посаді старшого прокурора відділу складається з:

- основного окладу у розмірі 7140,00 грн;

- надбавки за класний чин у розмірі 2400,00 грн;

- надбавки за вислугу років у розмірі 3570,00 грн;

- щомісячної премії, на яку нараховуються страхові внески, у розмірі 15981,30 грн;

- доплат, передбачених чинним законодавством України: надбавки за виконання особливо важливого завдання в розмірі 12454,50 грн; надбавки за доступ до державної таємниці в розмірі 1071,00 грн; матеріальної допомоги на оздоровлення (1/12) у розмірі 1776,00 грн; матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб (1-12) у розмірі 1776,00 грн. Всього 46168,80 грн (а.с. 21-23).

З зазначеним висновком позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок його пенсії.

Листом від 26.04.2018 № 23166/16 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що на час звернення останнього частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, у зв'язку з чим законодавчо визначені підстави такого перерахунку відсутні. Зазначено, що Закон № 1697-VІІ не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Додатково повідомлено, що заробітна плата вказується в довідці про розмір заробітної плати лише організацією, в якій працює (працював) працівник. За наведених обставин, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило про відсутність підстав для перерахунку пенсії згідно статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ з врахуванням розміру заробітної плати, зазначеної у висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 (а.с. 16-17).

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 N 1789-XII "Про прокуратуру" у редакції, що діяла на момент призначення позивачеві пенсії (далі - Закон N 1789-XII), було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Законом України від 28.12.2014 N 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 N 1789-XII "Про прокуратуру", зокрема частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15.07.2015 набув чинності Закон України від 14.10.2014 N 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон N 1697-VII), розділом ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії (квітень 2018 року) частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону N 1789-XII, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з частиною двадцятою 20 статті 86 Закону № 1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 13 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № 1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було, що в кінцевому випадку призвело до виникнення даного спору.

На переконання суду, наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначенні пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Тобто, особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ, з набранням чинності Закону № 1697-VII не втратили право на перерахунок раніше призначених пенсій.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Крім того, у Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Таким чином, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Таким чином, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У контексті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. При цьому, відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

При вирішенні даної справи суд враховує, що у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами. Суд звернув увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже скасовано норми законодавства щодо перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Також, суд звертає увагу позивача, що питання конституційності закону, яким скасовано норми законодавства, що передбачали право на перерахунок пенсії прокурорських працівників у разі підвищення заробітної плати, відноситься до компетенції Конституційного Суду України і виходить за межі предмету адміністративного позову, що розглядається.

Так, тривала бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у невиконанні вимог пункту 13 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VII, призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене статтею 86 Закону № 1697-VII.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Пенсійний фонд України, як орган державної влади, в силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, призвела до того, що Пенсійний фонд України не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій відповідачем.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

Дана правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.10.2018 у справі № 127/23989/16-а.

Також, при вирішенні даної справи суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.02.2018 у справі № 711/6019/16-а, згідно якого право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а потім - частиною двадцятою статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Також, суд звертає увагу позивача, що за загальним правилом перерахунок пенсій здійснюється на підставі довідок установи, у якій працював пенсіонер, а не на підставі висновків експертного економічного дослідження.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача на підставі висновку експертного економічного дослідження № DS/02/1804-01 від 19.04.2018 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити з 01.10.2017 перерахунок та виплату йому пенсії є похідною та задоволенню не підлягає.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко