Справа № 2а-12876/09/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року № 2а-12876/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Солом'янського районного суду міста Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києва, про визнання протиправними дій та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Верховної Ради України (далі також - відповідач-1), в якому позивач, з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття Постанови Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги»;

- визнати протиправною Постанову Верховної Ради України № 1536-VI від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги» та скасувати її, як незаконну;

- скасувати наказ голови Солом'янського районного суду м. Києва Побережного В.І. № 165-к від 28 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги»;

- поновити позивача на посаді судді Солом'янського районного суду м. Києва з 29 жовтня 2009 року;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в місті Києва нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням підвищення заробітної плати суддям на підставі Закону України № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2009 року по день постановлення рішення суду про поновлення на роботі;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2009 року по день постановлення рішення про поновлення на роботі, виходячи із розрахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в місті Києві нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням підвищення заробітної плати суддям на підставі Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за час вимушеного прогулу довічне грошове утримання з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року, тобто за 26 місяців;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві довічне грошове утримання з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року, тобто за 26 місяців;

- анулювати в трудовій книжці позивача п. 15 від 28 жовтня 2009 року «Звільнений з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням ним присяги судді (Наказ № 165-к від 28 жовтня 2009 року. Голова Солом'янського районного суду м. Києва (підпис) В.І. Побережний».

Під час розгляду справи в судовому засіданні 11 лютого 2013 року до участі в ній в якості співвідповідачів було залучено Солом'янський районний суд міста Києва (далі також - відповідач-2) та Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві (далі також - відповідач-3).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку прийняття оскаржуваної постанови відповідача-1 про звільнення позивача з посади судді та відсутністю підстав для її прийняття та вчинення подальших дій по його звільненню, з огляду на протиправність рішень Вищої ради юстиції від 23 квітня 2008 року № 470/0/15-08 та №471/0/15-08, у відповідності до яких було вирішено внести до Верховної Ради України подання про звільнення позивача з посади судді.

В ході судового розгляду позивач позов підтримав повністю.

В наданих суду запереченнях на адміністративний позов відповідачі зазначили про правомірність оскаржуваних в межах розгляду даної справи дій та рішень з огляду на підстави, зазначені в таких запереченнях проти адміністративного позову, на підставі чого вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

У відповідності до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), подальший розгляд даної справи було вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Указом Президента України від 25 червня 1997 року № 583/97 позивач був призначений на посаду судді Жовтневого районного суду міста Києва.

Указом Президента України від 23 жовтня 2001 року № 1004/2001 позивач переведений на посаду судді Солом'янського районного суду міста Києва, а Постановою Верховної Ради України від 28 листопада 2002 року № 334-IV обраний суддею цього ж суду безстроково.

23 квітня 2008 року Вищою радою юстиції були прийняті рішення № 470/0/15-08 та № 471/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва за порушення присяги».

На підставі вказаних рішень Вищої ради юстиції, Постановою Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року № 1536-VI «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги» позивача було звільнено з займаної ним посади судді.

В подальшому головою Солом'янського районного суду міста Києва № 165-к від 28 жовтня 2009 року було прийнято наказ «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 126 Конституції України та статті 15 Закону України «Про статус суддів» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі, зокрема, порушення суддею присяги.

Згідно з вимогами статей 31 та 32 Закону України «Про вищу раду юстиції», Вища рада юстиції за пропозицією кваліфікаційної комісії суддів або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав.

Питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Вища рада юстиції розглядає після надання кваліфікаційною комісією відповідного висновку або за власною ініціативою. Запрошення судді, справа якого розглядається, є обов'язковим.

Рішення щодо внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення судді відповідно до пунктів 4 і 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України приймається не менш як двома третинами голосів членів Вищої ради юстиції, які взяли участь у засіданні, а у випадках, передбачених у пункті 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, - більшістю голосів членів від конституційного складу Вищої ради юстиції.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про вищу раду юстиції», Вища рада юстиції приймає, в тому числі, подання про звільнення суддів з посади та інші процедурні акти, необхідні для здійснення функцій Вищої ради юстиції.

Виходячи з системного тлумачення наведених правових положень вбачається, що виключною підставою для звільнення відповідачем-1 позивача з займаної ним посади судді у зв'язку з порушенням ним присяги, станом на 08 жовтня 2009 року, було направлене до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1

В даному випадку такі подання були направлені відповідачу-1 на підставі рішень Вищої ради юстиції від 23 квітня 2008 року № 470/0/15-08 та № 471/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва за порушення присяги».

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2016 року по справі № 800/428/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, було визнано протиправними дії Вищої ради юстиції щодо прийняття рішень від 23 квітня 2008 року №470/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги» та № 471/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги», визнано протиправними та скасовано такі рішення Вищої ради юстиції.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, положення якої були відображені, зокрема, в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» та КАС України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Таким чином, оскільки підстави прийняття оскаржуваної Постанови Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року № 1536-VI «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги» були визнані в судовому порядку протиправними, а відповідні рішення Вищої ради юстиції скасовані, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимог в частині визнання протиправними дій Верховної Ради України щодо прийняття Постанови Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги» та визнання протиправною Постанови Верховної Ради України № 1536-VI від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги», скасувавши її, оскільки такі дії та рішення відповідачем-1 були вчинені (прийняті) виключно на підставі скасованих в судовому порядку рішень Вищої ради юстиції.

Аналогічно підлягає задоволенню похідна від наведених позовна вимога щодо скасування наказу голови Солом'янського районного суду м. Києва Побережного В.І. №165-к від 28 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги».

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді, суд зазначає наступне.

У пункті 147 рішення «Куликов та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у більшості справ, в яких було встановлено, що національні провадження суперечили Конвенції, Суд постановляв, що найбільш прийнятною формою компенсації було б поновлення національного провадження. У справі «Олександр Волков проти України» Суд дійшов висновку, що поновлення провадження не було б адекватним заходом. Беручи до уваги обставини, що призвели до порушень, а також необхідність проведення масштабної реформи системи дисциплінарної відповідальності суддів, Суд у справі «Олександр Волков проти України» зазначив про відсутність підстав вважати, що справу заявника у найближчому майбутньому буде переглянуто відповідно до конвенційних принципів, і надав вказівку Уряду забезпечити поновлення заявника на посаді.

Крім того, відхиливши прохання щодо вжиття заходів індивідуального характеру шляхом поновлення заявника на посаді, Суд вказав на впровадження в Україні станом на сьогодні повномасштабної судової реформи, яка включає внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни, та наголосив на тому, що, враховуючи обсяг та обставини заяви, що розглядається, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Відтак Суд вирішив не дотримуватись підходу, обраного у справі «Олександр Волков проти України» щодо вжиття індивідуальних заходів (пункт 148 рішення «Куликов та інші проти України»).

Відповідно до абз. 9 ч. 1 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання рішення включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 статті 131 Конституції України та статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», до повноважень Вищої ради правосуддя належить внесення подання про призначення судді на посаду, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

Ураховуючи, що за результатами впровадження повномасштабної судової реформи та інституційних змін в Україні утворено Вищу раду правосуддя, яка відповідно до чинного законодавства може давати оцінку діям судді при здійсненні правосуддя і приймати у зв'язку з цим остаточні рішення, суд вважає, що заходом індивідуального характеру та законним способом відновлення порушених прав позивача в цій справі буде повторний розгляд новоутвореним органом питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а не поновлення його на посаді судді Солом'янського районного суду міста Києва.

Суд наголошує, що зазначене правозастосування узгоджується з обов'язковими до врахування правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, напрацьованими в межах розгляду справи № 800/305/17 (постанова від 31 травня 2018 року).

Отже, заявлені позивачем вимог щодо поновлення його на посаді судді Солом'янського районного суду міста Києва задоволенню не підлягають. Відповідно, не підлягають задоволенні і наступні, похідні від наведеної, вимоги щодо зобов'язання відповідача-3 нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням підвищення заробітної плати суддям на підставі Закону України № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2009 року по день постановлення рішення суду про поновлення на роботі, стягнення з відповідача-3 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2009 року по день постановлення рішення про поновлення на роботі, зобов'язання відповідача-3 нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням підвищення заробітної плати суддям на підставі Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за час вимушеного прогулу довічне грошове утримання з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року, тобто за 26 місяців, стягнення з відповідача-3 довічного грошового утримання з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року, тобто за 26 місяців.

Щодо вимоги позивач про анулювання його в трудовій книжці п. 15 від 28 жовтня 2009 року «Звільнений з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням ним присяги судді (Наказ № 165-к від 28 жовтня 2009 року. Голова Солом'янського районного суду м. Києва (підпис) В.І. Побережний», суд вважає таку вимогу неналежним способом захисту його порушеного права, оскільки належним є скасування наказу голови Солом'янського районного суду м. Києва № 165-к від 28 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги», на підставі якого такий запис було внесено.

Щодо питання правомірності розгляду даної адміністративної справи Окружним адміністративним судом міста Києва, враховуючи, що стороною у ній є Верховна Рада України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 18 та 19 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом), дана справа підлягала вирішенню Окружним адміністративним судом міста Києва.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 13 травня 2010 року № 2181-VI ч. 4 статті 18 КАС України була викладена у наступній редакції: «Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції».

Водночас, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачає, що після набрання чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, провадження в яких відкрито на день набрання чинності цим Законом, в порядку, який діяв до набрання чинності цим Законом.

А оскільки позов ОСОБА_1 був поданий до набрання чинності таким Законом (20 жовтня 2009 року), а провадження по ньому відкрито 23 жовтня 2009 року, розгляд даної справи, на виконання наведених правових вимог, має бути завершений саме Окружним адміністративним судом міста Києва.

Зазначене, крім іншого, підтверджується наявним в матеріалах справи листом Верховного Суду від 27 вересня 2018 року № 2313/0/2-18.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Верховної Ради України (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, 5), Солом'янського районного суду міста Києва (03680, місто Київ, вулиця Максима Кривоноса, 25; ) та Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві (02000, місто Київ, вулиця Жилянська, 58-Б; ) визнання протиправними дій та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття Постанови Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги».

Визнати протиправною та скасувати Постанову Верховної Ради України № 1536-VI від 08 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги».

Скасувати наказ голови Солом'янського районного суду міста Києва № 165-к від 28 жовтня 2009 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення ним присяги».

Передати на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур