Справа № 826/8863/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 жовтня 2018 року № 826/8863/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в

м. Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі - відповідач, Управління), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління праці і соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо видачі посвідчення інваліда війни зразка колишнього СРСР для пільгового проїзду територією країн-членів СНД;

- зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Шевченківської районної і місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни за формою, яка діяла до 1 січня 1992 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства України.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що видача посвідчень ветеранів війни відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР нормативно-правовими актами України не передбачена.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, як такої що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 2), серія НОМЕР_2.

У 2003 році позивачу (за попереднім Місцем роботи у місті Донецьку) встановлено статус інваліда війни, що підтверджується довідкою МСЕК Серії №АВ №0659832 від 27.11.2017 року, посвідченням інваліда війни 2 групи серія НОМЕР_3, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до акту судово-медичної експертизи № 1799 від 11.10.2013 року виданого Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи позивач отримав захворювання під час служби в Демократичній Республіці Афганістан у 1988 році.

Відповідно до витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2557 від 22.10.2013 року, встановлено причинний зв'язок між отриманим в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку та інвалідністю позивача. В зв'язку із чим позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Згідно довідки від 01.12.2014 року № Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації позивач взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа.

29.11.2017 року ОСОБА_1 Управлінням було видано дублікат посвідчення інваліда війни серія НОМЕР_3 в замін старого, в зв'язку зі зміною групи та строку інвалідності, відповідно до його заяви від 29.11.2017 року.

ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо видачі посвідчення інваліда війни за формою, чинною до 01.01.1992 року.

18.01.2018 року Управлінням було зроблено запит №08/35-413 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який в свою чергу звернувся із запитом до Міністерства соціальної політики України щодо роз'яснення питання про можливість отримання позивачем посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни за формою, що діяла до 01.01.1992 року.

Листом від 20.03.2018 року №09/35-1856 відповідачем відповідні роз'яснення Міністерства соціальної політики України щодо неможливості видачі посвідчення зразка колишнього Союзу РСР, було надіслано позивачу.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Україною разом із іншими країнами-учасницями 12 березня 1993 року було укладено Угоду про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них (далі - Угода).

Дія цієї Угоди поширюється на інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, для яких встановлені пільги на проїзд на відповідних видах транспорту, згідно з додатками 1, 2, 3 (стаття 1).

Інвалідам Великої Вітчизняної війни I та II груп та особам, прирівняним до них, надається право безкоштовного проїзду залізницею чи на суднах транзитних та місцевих ліній річкового флоту територіями держав-учасниць цієї Угоди один раз на рік (туди та назад) та з 50-відсотковою знижкою повітряним, водним чи міжміським автомобільним транспортом (стаття 2).

Особам, зазначеним у статтях 2 і 3 цієї Угоди, за їхнім бажанням, замість належного їм проїзду з 50-відсотковою знижкою один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом надається безоплатний проїзд один раз на два роки (туди і назад) зазначеними видами транспорту (стаття 4).

Інвалідам і учасникам Великої Вітчизняної війни, а також особам, прирівняним до них, та іншим особам, відповідно до додатка 3, надається право безоплатного проїзду в міському та приміському пасажирському транспорті незалежно від місця їх проживання (стаття 5).

До категорій громадян, прирівняних за пільгами на проїзд у міжміському транспорті до інвалідів Великої Вітчизняної війни належать інваліди з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, отриманих під час захисту колишнього Союзу РСР або під час виконання інших обов'язків військової служби, або внаслідок хвороби, пов'язаної з перебуванням на фронті в інші періоди, а також інваліди з числа партизан громадянської війни (пункт 2 Додатку № 1 до Угоди).

До категорії осіб, прирівняних за пільгами на проїзд у міжміському транспорті до учасників Великої Вітчизняної війни належать військовослужбовці, робітники та службовці, які отримали поранення, контузії чи каліцтва у бойових діях в Афганістані або інших країнах, в яких велись бойові дії (пункт 5 Додатку № 2 до Угоди).

Відповідно до пункту 1.6 Додатку № 3 до Угоди особи, які мають право безоплатного проїзду на всіх видах міського пасажирського транспорту (крім таксі) та на автомобільному транспорті загального користування (крім таксі) в сільській місцевості в межах адміністративного району за місцем проживання: особи з числа колишніх військовослужбовців-інтернаціоналістів, які брали участь у бойових діях в Республіці Афганістан, на території інших країн.

Згідно пункту 3.2 Додатку № 3 до Угоди особи, які мають право безоплатного проїзду в автобусах приміського сполучення: особи з числа колишніх військовослужбовців-інтернаціоналістів, які брали участь у бойових діях в Республіці Афганістан, на території інших країн.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її мета - взаємне визнання державами-учасницями прав інвалідів не тільки Великої Вітчизняної війни, але і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були надані законодавством колишнього СРСР та в подальшому закріплені й у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ).

Згідно частини другої статті 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно пункту частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/2004 зазначено, що за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Пільги та гарантії ветеранам війни, у тому числі щодо безкоштовного проїзду, проїзду зі знижкою встановлюються розділом ІІІ Закону №3551-ХІІ.

Як зазначалося, позивачу встановлено інвалідність ІІ групи внаслідок поранення, отриманого в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку в Демократичній Республіці Афганістан та має відповідне посвідчення.

Таким чином, на позивача безумовно поширюється дія Угоди про що зазначалося також і судом першої інстанції.

При цьому, згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону №3551-ХІІ права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Таким чином, із прийняттям Україною законів після проголошення нею незалежності, пільги, встановлені законодавством колишнього Союзу РСР для інвалідів війни не можуть бути скасовані, а їх права звуженими.

Тому, посилання відповідача на те, що встановлення позивачу інвалідності після 1991 року позбавляє його можливості отримати документи, необхідні для реалізації його права на пільги, встановлені Угодою, судом відхиляються.

Відповідно до статті 7 Угоди підставою для придбання пільгового проїзного квитка є посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, видані відповідними органами колишнього Союзу РСР або Сторонами за формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за місцем постійного проживання особи, яка має право на пільговий проїзд.

Таким чином, реалізувати своє право на пільги, встановлені Угодою, позивач може пред'явивши відповідне посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, що діяла на 1 січня 1992 року. Згідно зазначеної статті Угоди, вказане посвідчення та талони можуть бути видані як Українською РСР так і Україною як стороною Угоди.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регламентовано затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 Положеннями про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302).

Пунктом 2 вказаного Положення передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Листи талонів на право одержання ветеранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13, пунктом 16 частини першої статті 14, пунктом 18 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно абзацу другого пункту 7 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 7-1 Положення №302 листи талонів на право одержання ветеранами війни і особами, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості видають інвалідам війни, учасникам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Таким чином, посвідчення та листи талонів, за якими позивач може реалізувати своє право на пільги відповідно до Угоди може бути видано органами праці та соціального захисту населення за місцем його реєстрації.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» виготовлення бланків посвідчень ветеранів війни і бланків листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості та нагрудних знаків здійснюється Міністерством фінансів для інвалідів війни, учасників війни та осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - за замовленням Міністерства соціальної політики. Виготовлення зазначених бланків та нагрудних знаків здійснюється за рахунок і в межах асигнувань, передбачених для відповідних органів у державному бюджеті.

Аналогічна правова позиція була висловлена Київським апеляційним адміністративним судом у постанові від 3 квітня 2018 року (справа № 826/675/17).

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління праці і соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо видачі посвідчення інваліда війни зразка колишнього СРСР для пільгового проїзду територією країн-членів СНД.

3. Зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Шевченківської районної і місті Києві державної адміністрації (01135, просп. Перемоги 5; ) видати ОСОБА_1 (04060, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) посвідчення інваліда війни за формою, яка діяла до 1 січня 1992 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій