Справа № 521/12720/18
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/266/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Власової В.В.,

за участі сторін:

позивача не зявився

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС України, в якому просив суд скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1248/50000/18 від 27.06.2018 р. та притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на таке.

17.07.2018 року позивачем поштою було отримано постанову Одеської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 1248/50000/18 від 27.06.2018 р., якою, ОСОБА_2, який працює директором ТОВ «Інвентпром», визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 115 598,07 грн.

На думку позивача, ним були дотримані усі вимоги діючого законодавства, зокрема, ст. 53 МК України та надані усі документи, що підтверджують митну вартість товару.

Як вказує позивач, згідно зазначеної постанови, 05.04.2017 р. до Одеської митниці ДФС декларантом ТОВ «Блесско» було подано митну декларацію № UA500010/2017/001714 типу «ІМ 40 ДЕ» з документами, необхідними для митного оформлення товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками», вагою нетто 21144 кг, який надійшов в контейнері № BLSU4800217 з Туреччини від Компанії «VP DIC.TIC.LTD.STI.» на адресу ТОВ «Інвентпром», в рамках зовнішньоекономічного контракту № VP2017/02/02 від 06.02.2017 р.

Разом з митною декларацію № UA500010/2017/001714 до митного оформлення, зокрема, було також надано інвойс від 29.03.2017 № 0002445, в якому вартість товарів визначена у розмірі 24 976,35 дол. США, що на момент митного оформлення становило 677 332,46 грн. Митну вартість товару визначено у розмірі 739 692,05 грн.

Тоді ж, відповідно до заявлених даних, товар було випущено у вільний обіг на митну територію України.

Також, з вказаної постанови вбачається, що 04.04.2018 р. до Одеської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України надійшла експортна митна декларація Туреччини, за якою проводилось митне оформлення товару з Туреччини до України.

На підставі даної експортної декларації, оформленої митними органами Туреччини, митницею було зроблено висновок про те, що вартість спірного товару становить 31716,00 дол. США (860 104,73 грн), тобто при митному оформленні товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками» ТОВ «Інвентпром», як підстави для переміщення надавався інвойс від 29.03.2017 р. № 0002445, який містив неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, що є ознакою порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

На думку позивача, висновок про заниження позивачем митної вартості та про надання до митного оформлення інвойсу, що містить недостовірні відомості, зроблено лише на підставі інформації, що міститься в декларації країни експорту, а тому, позивач вважає, що визнання його винним та притягнення до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, є незаконним та необґрунтованим, а саме рішення, прийняте з процесуальними порушеннями.

У звязку з вказаним, позивач просить суд скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1248/50000/18 від 27.06.2018 р..

Позивач в судове засідання не прибув, надав до канцелярії суду клопотання, в якому просив суд позовні вимоги задовольнити, а справу розглядати без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Також, відповідач надав до суду відзив на позов, у якому вказано, що, відповідно до норм Митного кодексу України та Податкового кодексу України, базою оподаткування товарів при ввезенні їх на митну територію України є митна вартість цього товару.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Серед документів, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості, визначено також митну декларацію країни відправлення.

Також, представник відповідача, зазначив, що справу було розглянуто без присутності ОСОБА_2, в порядку, передбаченому ч.4 ст. 526 МК України, так як про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено листом під час надсилання примірнику протоколу про порушення митних правил та від нього не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши докази відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст.485 Митного кодексу України, склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру та вини у формі прямого умислу.

Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки, на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення ним неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Відповідно до 530 МК України, законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил, можуть бути перевірені судом.

Перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що 05.04.2017 р. до Одеської митниці ДФС декларантом ТОВ «Блесско» було подано митну декларацію № UA500010/2017/001714 типу «ІМ 40 ДЕ» з документами, необхідними для митного оформлення товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками», вагою нетто 21144 кг, який надійшов в контейнері № BLSU4800217 з Туреччини від Компанії «VP DIC.TIC.LTD.STI.» на адресу ТОВ «Інвентпром» в рамках зовнішньоекономічного контракту № VP2017/02/02 від 06.02.2017 р.(а.с. 11-12)

Разом з митною декларацію № UA500010/2017/001714 до митного оформлення, зокрема, був наданий інвойс від 29.03.2017 № 0002445, в якому вартість товарів визначена у розмірі 24 976,35 дол. США, що на момент митного оформлення становило 677 332,46 грн. Митну вартість товару визначено у розмірі 739 692,05 грн.(а.с. 63)

Тоді ж, відповідно до заявлених даних, товар було випущено у вільний обіг на митну територію України.

Митні платежі за товар були сплачені у повному обсязі, декларація була прийнята митним органом.

Отже, на час декларування товару, що переміщувався через митний кордон України, законність наданих позивачем документів, які стали підставою для митного оформлення, не викликала у митниці сумнівів.

Для перевірки автентичності поданих до митного оформлення товару документів Одеською митницею було ініційовано запит до митної адміністрації Туреччини.

04.04.2018 року до Одеської митниці ДФС, листом Департаменту адміністрування митних платежів Державної фіскальної служби України, надійшла відповідь митних органів Туреччини із наданням експортних митних декларацій, які були підставою для відправки товарів з Туреччини до України. У цьому ж листі, Департаментом адміністрування митних платежів зазначено, що виявлено розбіжності в умовах поставки та вартості товару (а.с.44).

В інвойсі компанії «VP DIC. TIC. LTD. STL» від 29.03.2017 №0002445 та в митній декларації № UA500010/2017/001714, вартість товару вказана - 24976,35 доларів США.(а.с.57,63).

Відповідно до митної декларації, оформленої митними органами Туреччини, вартість товару становить 31716,00 доларів США (860104,73 грн.).(а.с. 46)

Представники Одеської митниці прийшли до висновку, що при митному оформленні товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками» ТОВ «Інвентпром», в якості підстави для переміщення цього товару надавався документ (інвойс компанії «VP DIC. ТІС. LTD. STI.» від 29.03.2017 №0002445), який містить неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів.

Проте, доказів що цей документ є фальшивим, до матеріалів не долучено, але, оскільки, керівником підприємства ТОВ «Інвентпром» є ОСОБА_2, то представник митного органу прийшов до висновку, що при митному оформленні товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками» вчинено - порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України і на підставі зазначеного, посадовою особою Одеської митниці ДФС у відношенні ОСОБА_2 22 травня 2018 року було складено протокол про порушення митних правил №1248/50000/18 за ст. 485 МК України.(а.с.55-56 ).

В зазначеному протоколі в графі "Пояснення, зауваження особи, що притягується до відповідальності", пояснення ОСОБА_2 відсутні. В графі протоколу "Примірник протоколу надіслано", відсутнє будь-яке зазначення.

Також, в протоколі вказано, що розгляд справи відбудеться 27.06.2018 року о 11.00 год., але яким чином було повідомлено особу, щодо якої складено вказаний протокол, в протоколі не зазначено. (а.с.55-56 ).

Крім того, коли саме було відправлено та вручено вказаний протокол позивачу, доказів сторонами до суду не надано, хоча суд відкладав розгляд справи та надав час відповідачу надати до суду всі докази по справі.

До матеріалів справи долучено лише супровідний лист щодо направлення ОСОБА_2 примірнику протоколу.(а.с. 49)

Проте, до матеріалів справи не долучено жодних доказів про належне сповіщення позивача та про направлення і вручення йому зазначеного протоколу про ПМП № 1248/50000/18.

Окрім того, судом встановлено, що Постановою в справі про порушення митних правил №1248/50000/18 від 27.06.2018 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені порушення митних правил щодо заявлення в митній декларації № UA500010/2017/001714 неправдивих відомостей, що передбачено ст. 485 МК України. (а.с.13-17).

Відповідно до вказаної постанови, на ОСОБА_2 накладено стягнення, у вигляді штрафу, розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 115598,07 грн. (а.с. 13-16)

Доказів повідомлення позивачу про дату слухання справи, відповідачем до суду не надано.

Вказане свідчить, що, всупереч вимогам ст.ст. 494, 498 МК України, митним органом було порушено права позивача, зокрема, останньому не вручено копії протоколу про порушення митних правил, не надано можливості надати пояснення при розгляді справи, не забезпечено права бути присутнім при розгляді справи про порушення митних правил.

До суду надано докази позивачем, що йому - позивачу, відповідачем було відправлено вказану постанову 10.07.2018 року, а вручено 17.07.2018 року. (а.с. 19)

Відповідачем у відзиві на позов було вказано, що зазначену постанову позивачу було вручено 14.07.2018 року, що, на думку відповідача, свідчить, що строки звернення до суду позивачем порушено.

Проте, з указаним відповідачем, суд не може погодитись, оскільки, на сайті "Укрпошти", про відстеження відправки та вручення поштових відправлень, вказано, що "відправлення вручено особисто 17.07.2018 року в 12.05.55" (а.с.85).

Позивач позов направив до суду поштовим відправленням - 27.07.2018 року.(а.с.25-26).

Отже, строки звернення до суду позивачем не порушено.

Також, судом встановлено, що декларантом ТОВ «Блесско» разом з митною декларацію № UA500010/2017/001714 до митного оформлення, було, зокрема, надано інвойс від 29.03.2017 № 0002445, в якому вартість товарів визначена у розмірі 24 976,35 дол. США, що на момент митного оформлення становило 677 332,46 грн., але митну вартість товару визначено у розмірі 739 692,05 грн.

Інвойс це - рахунок на оплату, документ, що містить платіжні реквізити одержувача коштів ( ініціатора інвойсу ), за якими платник ( одержувач інвойсу ) здійснює безготівковий переказ грошових коштів за надані товари та (або ) послуги. Ініціатор інвойсу - одержувач грошових коштів, який ініціює оплату інвойсів.

Тобто, інвойс від 29.03.2017 року, було надано позивачу відправником з Туреччини «VP DIC.TIC.LTD.STI.», в якому вартість товару зазначена у розмірі 24 976,35 дол. США. (а.с. 63)

Доказів підробки позивачем інвойсу, відповідачем до суду не надано.

Частинами 1, 2 ст. 51 МК України, встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом, відповідно до норм цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, згідно ч.2 ст. 53 МК України, митна декларація країни відправлення не є основним документом, що підтверджує митну вартість товару.

Крім того, згідно листа Європейської Комісії до Держмитслужби щодо експортних декларацій країни відправлення від 27.03.2008 року, відповідно до міжнародних митних стандартів, транспортні документи та/або інвойси, але не експортна декларація, мають бути представлені імпортером для підтвердження та перевірки митної декларації, Ці документи мають достатню інформацію, наприклад, країна відправлення/призначення, вартість, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на момент декларування товарів, їх кількість та найменування відповідали зазначеним в товаросупровідних документах.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що з метою визначення кількісних характеристик та країни походження, вантаж був частково оглянутий посадовими особами митниці, що підтверджується актом про проведення огляду товарів від 05.04.2017 року, згідно до якого вантаж відповідав заявленному.(а.с.64-65)

Отже, на час огляду вантажу та декларування товару, що переміщувався через митний кордон України, законність наданих позивачем документів, які стали підставою для митного оформлення, не викликала у митниці сумнівів.

Враховуючи, що вантаж був оглянутий за участю посадових осіб митного органу, у позивача не було підстав для додаткової перевірки товару, який підлягав декларуванню чи отримання іншої інформації по ньому.

Окрім того, митне законодавство України не встановлює обовязкової наявності, а відповідно і обовязку для позивача, у наданні митним органам України митної декларації від митних органів країни-відправника вантажу, що також не заперечувалось сторонами.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що, у випадку виявлення розбіжностей у документах щодо митної вартості товарів, орган доходів і зборів звертається з письмовою вимогою до декларанта або уповноваженої ним особи про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а також подальшого коригування декларантом митної вартості товарів, на підставі відповідного рішення, яке приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ст. 55 МК України).

Проте, доказів того, що така письмова вимога була направлена до декларанта або уповноваженої ним особи про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, відповідачем до суду не було надано.

Пунктом 6 ст. 69 МК України, передбачено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені, у звязку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо рішення про класифікацію цих товарів було прийнято органом доходів і зборів, на підставі поданих заявником недостовірних документів, чи наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

В судовому засіданні не встановлено, що позивачем була надана недостовірна інформація чи неправдиві документи, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів.

Зі змісту статті 489 Митного Кодексу України випливає, що, у постанові повинно бути обґрунтовано і вмотивовано юридичну оцінку обставин справи.

Обґрунтованість постанови по справі пов'язана з повним, всебічним і об'єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм.

При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підставі доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Проте, як видно з оскаржуваної постанови, у ній по суті вказується лише про порушення митних правил, але не зазначено на підставі яких саме доказів митний орган дійшов висновку про наявність прямого умислу в діях ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Тобто, постанова Одеської митниці ДФС України належно не мотивована.

Також, суд звертає увагу на не, що статтею 486 Митного кодексу України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил та запобігання таким правопорушенням.

У відповідності до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 467 МКУ встановлено, якщо справи про порушення митних правил, відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

В судовому засіданні встановлено та сторонами це не заперечується, що до Одеської митниці ДФС декларантом ТОВ «Блесско» було подано митну декларацію № UA500010/2017/001714 типу «ІМ 40 ДЕ» з документами, необхідними для митного оформлення товару «цукерки з вареного цукру з жировими добавками» - 05.04.2017 р., а постанову про накладення стягнення митними органами стосовно ОСОБА_2О . було складено більш ніж через рік після митного оформлення, а саме - 27.06.2018 року.

Отже, постанова відповідача про стягнення з ОСОБА_2 складена з грубим порушенням ч. 1 ст. 467 МК України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, передбачених ст. 78 КАС України.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України, суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, суд має тлумачити недостатньо обґрунтовані обставини на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, враховуючи вимоги ч.2 ст. 77 КАС України, з огляду на встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини, у суду відсутні, а відповідачем надані не були, суд приходить до висновку, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права, враховуючи те, що відповідачем по справі не надано доказів щодо правомірності свого рішення, за таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та дотримання вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова Одеської митниці Державної фіскальної служби України в справі № 1248/50000/18 від 27.06.2018 року підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил, - задовольнити.

Визнати противоправною та скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України в справі №1248/50000/18, від 27 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 115598,07грн..

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 286, 293, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 жовтня 2018 року.

Суддя: Н.В. Мирончук