Справа № 1540/4280/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4280/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання прийняти рішення та зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України Одеській області з не прийняття рішення стосовно заяв ОСОБА_1 від 21.06.2018 р., 06.07.2018р. та 25.07.2018 р. щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України;

зобов'язати ГУМВС України Одеській області прийняти рішення за заявами ОСОБА_1 від 21.06.2018 р., 06.07.2018 р. та 25.07.2018 р. щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України;

зобов'язати ГУМВС України Одеській області призначити та сплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Позов обґрунтовано наступним.

21.06.2018 року позивач звернувся до ГУМВС України Одеській області із заявою в порядку ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови КМУ №707/2007.

04.07.2018 року листом відповідача №14/А-504 позивачу запропоновано надати додаткові письмові матеріали.

06.07.2018 року позивачем визначені матеріали надані.

25.07.2018 року листом відповідача №14/А-544 матеріали повернуті позивачу без виконання в зв'язку з невідповідністю п.7 Постанови КМУ №707/2007.

25.07.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про роз'яснення вимог законодавства, оскільки Постанова №707/2007 не передбачає повернення матеріалів без розгляду.

06.08.2018 року листом №14/А-585 повідомлено, що подані матеріали не відповідають п.7 Постанови №707/2007 без жодних роз'яснень.

Неправомірність дій відповідача позивач обгрунтовує посиланням на приписи Постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» №707 від 12.05.2007 року, якою передбачено умови виплати, розмір виплати, перелік документів та порядок розгляду.

Як вказує позивач, ним дотримано вимоги вказаної Постанови, а тому повернення документів відбулось у неправомірний спосіб.

Крім того, позивач також посилається на рішення Конституційного Суду України щодо гарантій соціального захисту працівників правоохоронних органів, як на підтвердження його права на отримання одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 28.08.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказаною ухвалою відповідачу встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем 06.09.2018 року.

У встановлений строк, 20.09.2018 р. за вхід. № 27790/18, через канцелярію суду відповідач подав відзив на позов (з доказами направлення позивачу).

Відзив обґрунтовано наступним.

З посиланням на п.7 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» №707 від 12.05.2007 року, відповідач стверджує, що позивачем пропущено трирічний строк з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Так, підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений з ОВС 19.07.2011 року.

09.11.2011 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов'язані із виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС строком до 01.12.2014 року.

22.10.2014 року, ОСОБА_1, в результаті повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов'язані із виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безстроково.

Вперше ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності - 06.07.2018 року.

Відповідно з моменту настання події, яка дає право на отримання такої допомоги (встановлення інвалідності - 09.11.2011р.) до моменту подання заяви (06.07.2018р.) пройшло 6 років 7 місяців та 27 днів, що перевищує 3-річний строк.

З огляду на викладені обставини справи, відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

01.10.2018 року канцелярією суду за №28947/18 зареєстровано відповідь на відзив.

Позивач наполягає на тому, що ним подано повний пакет документів, які передбачені Постановою КМУ №707 від 12.05.2007 року, тому підстав для відмови у відповідача не було.

Крім того, позивач також стверджує, що процесуальні строки, відповідно до ст.122 КАСУ, не пропущені, оскільки шестимісячний строк судового оскарження листа відповідача не сплив.

Також, позивач наполягає на тому, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати приписи Постанови КМУ №707, під час дії якої встановлена інвалідність.

Позивач стверджує, що він має беззаперечне право на отримання одноразової грошової допомоги, подав усі необхідні документи, а тому мав обґрунтовані сподівання на отримання, передбачених законом виплат, що згідно положень ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року є складовою частиною майна.

09.10.2018 року канцелярією суду за №29974/18 зареєстровано заперечення на відповідь на відзив.

У запереченнях відповідач зазначає наступне.

По-перше, ГУМВС України Одеській області не заперечує, що позивач дійсно звертався із заявою про виплату ОГД, що він раніше мав підстави для отримання ОГД, що він не отримував ОГД, що він надав до ГУМВС України Одеській області документи, передбачені Постановою КМУ №707.

По-друге, твердження позивача про те, що ГУМВС України Одеській області посилається на редакцію Постанови №707, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є абсурдним.

Позивач у своїй заяві сам посилається на Постанову №707.

Ця Постанова є нормативним актом, який регулює спірні правовідносини, тому її застосування є обов'язковим.

По-третє, позивач сам визнає, що ним пропущено строк для пред'явлення вимоги для виплати ОГД, що і стало підставою для відмови у такій виплаті.

По-четверте, на заяви позивача, зазначені ним у позовній заяві, відповіді надано.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

09.11.2011 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов'язані із виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС строком до 01.12.2014 року.

22.10.2014 року ОСОБА_1, в результаті повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов'язані із виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безстроково.

21.06.2018 року позивач звернувся до ГУМВС України Одеській області із заявою в порядку ч. 6 ст. 23 ЗУ «Про міліцію» та Постанови №707 з вимогою виплатити йому ОГД в розмірі 4-річного грошового забезпечення як інваліду ІІ групи через захворювання, пов'язане із виконанням обов'язків військової служби.

04.07.2018 року листом №14/А-504 ГУМВС України Одеській області роз'яснило позивачу, які документи необхідно подати відповідно до Постанови №707.

06.07.2018 року, на виконання листа №14/А-504, позивачем подано матеріали на 5 аркушах.

25.07.2018 року листом №14/А-544 ГУМВС України Одеській області повернуло подані документи без виконання у зв'язку із невідповідністю п.7 Постанови №707.

25.07.2018 року позивач подав заяву про роз'яснення рішення ГУМВС України Одеській області, яке викладене в листі №14/А-544 від 25.07.2018 року.

06.08.2018 року листом №14/А-585 ГУМВС України Одеській області повторно повідомило позивача про невідповідність поданих документів п.7 Постанови №707.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Кабінет Міністрів України постановою №707 від 12 травня 2007 року затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №707).

В подальшому, відповідно до статті 23 Закону № 565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - постанова КМУ № 850) затверджено Порядок № 850.

Пунктом 2 постанови КМУ № 850 установлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Порядок № 850 набрав чинності 31 жовтня 2015 року. До цього часу діяв Порядок № 707, посилання на який є у зазначеному пункті урядової постанови від 21 жовтня 2015 року № 850.

Згідно з пунктом 1 Порядку №707, одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Отож, у період з 12 березня 2015 року (дата набрання чинності Закону № 280-VIII) до 31 жовтня 2015 року (дата набрання чинності Порядку № 850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ визначав Порядок № 707.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України в Одеській області.

Як зазначалося вище, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850, ліквідаційна комісія УМВС України в Одеській області, повинна направила висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 по справі №822/456/16, висновки якої, відповідно до приписів ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.5 ст.242 КАСУ, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

ВИСНОВКИ СУДУ

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб'єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб'єктивних прав.

Як свідчать матеріали справи, юридичний спір між ОСОБА_1 та ГУМВС України Одеській області виник з приводу бездіяльності щодо неприйняття рішення та зобов'язання прийняти рішення та призначити і виплатити ОГД.

Щодо визнання протиправною бездіяльності ГУМВС України Одеській області з не прийняття рішення стосовно заяв ОСОБА_1 від 21.06.2018 р., 06.07.2018р. та 25.07.2018 р. щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».

Як зазначено вище, керівник органу внутрішніх справ (керівник ГУМВС України в Одеській області) повинен подати МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

При цьому, будь-якого рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги за його заявами він не уповноважений приймати, а тому вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про зобов'язання ГУМВС України Одеській області прийняти рішення за заявами ОСОБА_1 та зобов'язати призначити та сплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Суд звертає увагу, що пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відтак, позивач невірно обрав спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у позові.

Така правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у Постанові від 17.10.2018 року по справі №805/4197/16-а, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ підлягає врахуванню (При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання прийняти рішення та зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса проживання: 65039, АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1, телефон: НОМЕР_2

Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - , адреса: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.