Справа № 522/14416/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/14416/18

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1;

представника апелянта - адвоката ОСОБА_3;

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до громадянина ОСОБА_1 про примусове його видворення за межі території України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що останній не виконав, без поважних причин в установлений органом міграційної служби строк, рішення про примусове повернення в країну походження.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 є нелегальним мігрантом, оскільки перетнув кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернувся із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено та допущено його негайне виконання.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відсутні обставини, передбачені ст. ст. 30, 31 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача, а також відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До того ж, суд першої інстанції погодився з позицією суб'єкта владних повноважень, що громадянин ОСОБА_1 не виконав в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, відповідач, в апеляційній скарзі, наполягає на його скасуванні та на прийнятті нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що з його боку відсутні порушення ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки невиконання рішення суб'єкта владних повноважень про примусове повернення в країну походження було пов'язано з поважними причинами.

Так, за ствердженням апелянта йому було запропоноване покинути територію України протягом доби, що було неможливим, позаяк між Україною та Бангладеш немає прямого авіасполучення.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Одеській області вважало, що відсутні підстави для задоволення апеляції, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Так, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.08.2018 року працівниками відділу Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область було виявлено громадянина ОСОБА_1.

Відповідно до інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) громадянин ОСОБА_1 офіційний в'їзд на територію України не здійснював.

Із пояснень відповідача, що були ним надані уповноваженій особі ГУ ДМС України в Одеській області, вбачається, що до України він прибув у 2006 році, кордон України перетинав нелегально поза пунктами пропуску, не заперечував, що в даний час є нелегальним мігрантом.

ОСОБА_1 наполягав на тому, що має кошти та паспортний документ для того, щоб добровільно покинути територію України.

До того ж, останнім було зазначено, що він має родичів на території України.

Відповідач, в процесі співбесіди, не вважав себе жертвою торгівлі людьми, заперечував щодо наявності загрози бути страченим або підданим катуванню, щодо нелюдського чи принизливого до нього поводження з боку влади Бангладеш в разі повернення в країну походження.

14.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні притягнуло відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклало на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн., який правопорушником був сплачений.

14.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15.08.2018 року.

У визначений термін ОСОБА_1 з території України не виїхав.

16.08.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до місцевого суду як до адміністративного з позовами про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі України та про примусове видворення за межі території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено ГУ ДМС України в Одеській області в задоволенні позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі України.

Зазначене рішення мотивувалось тим, що відповідач перебуває у шлюбі з громадянкою України, подружжя мають неповнолітню дитину і батько, відповідно до Конвенції про права дитини ООН та Декларації прав дитини ООН, має право на особисте виховання дитини, а дитина, в свою чергу не повинна бути розлучена з батьком.

Проаналізувавши викладені фактичні обставини справи та норми Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», колегія суддів вважає таким, що не відповідає матеріалам справи твердження суду першої інстанції про наявність свідчень відповідача щодо відсутності у нього коштів для виконання рішення про примусове повернення в країну походження, а також вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 без поважних причин не виконав в установлений ГУ ДМС України в Одеській області строк рішення про примусове повернення.

Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов ураховуючи наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Відповідно до п.14 ст.1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За приписами частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок ГУ ДМС України в Одеській області про те, що відповідач, нелегально перебуваючи в Україні, порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і може бути примусово повернутий в країну походження.

Проте, колегія суддів не погоджується зі строком, який був встановлений відповідачу при прийнятті ГУ ДМС України в Одеській області рішення про примусове повернення в країну походження.

Так, попри те, що процитована вище стаття передбачає строк протягом якого іноземець повинен виїхати з України 30 днів, суб'єктом владних повноважень для процедури виїзду була встановлена одна доба.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується лише за певних обставин, а саме: якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року (справа № 743/432/16-а).

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про відсутність доказів про те, що відповідач ухилявся від виїзду після прийняття рішення про повернення або в наявності були обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляції, про те, що невиконання останнім рішення суб'єкта владних повноважень про примусове повернення до країни походження було викликано поважними причинами.

Зазначені причини були викликані обмеженим часом для виїзду з країни, а також наявністю у відповідача відповідних обов'язків щодо його сім'ї.

ГУ ДМС України в Одеській області обґрунтовуючи підстави про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення в країну походження наполягало на тому, що у останнього немає документів на перетинання державного кордону, немає грошових коштів на придбання квитка.

Однак, дані твердження спростовуються наявністю в матеріалах справи паспорту відповідача та його поясненнями про те, що він має можливість покинути Україну самостійно.

Окрім того, за договором оренди житлової площі відповідач має постійне місце проживання, одружений на громадянці України і подружжя мають доньку ІНФОРМАЦІЯ_1.

На думку суду апеляційної інстанції, усі ці обставини повинні бути враховані при вирішенні питання про доцільність примусового видворення громадянина ОСОБА_1 за межі території України, адже наслідком примусового повернення є заборона іноземцю на подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років.

За підсумком викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ст. 317 КАС України для скасування оскаржуваного рішення за пунктом 2 частини 1 даної статті, а саме недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко