Справа № 0240/2361/18-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 жовтня 2018 р. Справа № 0240/2361/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач ) звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у виді листа від 15.03.2018 р. за №1561/0-1213/0/95-18 у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2, 00 га на території Дашковецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобовязання надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2, 00 га на території Дашковецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2, 00 га на території Дашковецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), за результатами розгляду якого 15.03.2018 листом №1561/0-1213/0/95-18 позивачу повідомлено, що з наданих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити категорію земель та цільове призначення земельної ділянки. З метою уникнення конфліктної ситуації стосовно використання земельної ділянки, запропоновано погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу з відділом у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Не погоджуючись з такою відмовою та її формою позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду від 23.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09.08.2018 в порядку спрощеного позовного провадження.

25.09.2018 представник відповідача подав відзив на позов (вх.№41558), в якому вказав, посилаючись на ст. 118 ЗК України, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, з урахуванням її категорії та цільового призначення. Однак з графічних матеріалів ОСОБА_3 неможливо визначити категорію та цільове призначення земельної ділянки, оскільки графічний матеріал не містить відповідної інформації. А лист відповідача від 15.03.2018 спрямований лише на уточнення інформації про бажану земельну ділянку та не містить категоричної відмови у наданні дозволу. Вказав, що інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка долучалась до клопотання, містить інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0346. Однак на долучених до клопотання графічних матеріалах не містилось інформації про те, що позивач бажає отримати земельну ділянку за рахунок масиву з кадастровим номером :03:000:0346. Окрім того, представник вказав, що повноваження управління щодо надання дозволу є дискреційними, відтак, суд не вправі вказувати, яке саме рішення має прийняти відповідач. Також представник зазначив, що норми чинного законодавства та ЗК України не зобовязують приймати всі рішення, серед іншого, і про відмову у наданні дозволу у формі наказу. За таких обставин, вважає доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечила щодо заявленого позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

01.02.2018 ОСОБА_3 звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка знаходиться на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В якості додатків до клопотання подано: копію паспорта, копію ідентифікаційного номеру, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця розташування такої земельної ділянки (більший та менший масштаб), інформацію ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.01.2018 (кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0346), копію посвідчення загиблого члена сім'ї серії ААВ №007712.

За наслідком розгляду вказаного звернення, 15.03.2018 надано відповідь №1561/0-1213/0/95-18, якою позивачу відмовлено в наданні дозволу та вказано про наступне: "З надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити категорію земель та цільове призначення земельної ділянки. З метою уникнення конфліктної ситуації стосовно використання земельної ділянки, пропонуємо погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу з відділом у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.".

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Земельні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України (далі ЗК України).

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідно до пункту 1 ОСОБА_5 про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року (далі - ОСОБА_5 № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підпунктів 31, 50 пункту 4 ОСОБА_5 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи, погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 ОСОБА_5 № 15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, оцінюючи позицію сторони відповідача викладену в оскаржуваній відповіді стосовно того, що з надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити категорію земель та цільове призначення земельної ділянки, суд зазначає про наступне.

Із графічного матеріалу наданого заявником (більшого та меншого масштабу) можливо встановити місце розташування бажаної земельної ділянки. Крім того, суд зауважує, що заявником надавався і витяг з ДЗК в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0346.

Суд вкотре вказує й на те, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, такої підстави як неможливість встановлення з графічних матеріалів категорії земель та цільового призначення земельної ділянки, законодавець не передбачив.

Окрім того, при вирішені цього спору суд враховує наступне.

Повноваження ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у спірних правовідносинах регулюється ОСОБА_5 про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - ОСОБА_5 №333).

ОСОБА_5 чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 ОСОБА_5 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

В свою чергу, як зазначалось вище, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача з клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства, проте, за результатами розгляду даного клопотання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_3 направлено лист Щодо розгляду клопотання, а не наказ про відмову в наданні дозволу.

Суд відхиляє твердження представника відповідача, що даний лист не є відмовою у наданні дозволу, а лише пропозицією погодження викопіювання з планово-картографічного матеріалу, адже законодавцем передбачено, що відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Крім того, суд зауважує що відповідач в оскаржуваному листі-відмові від 15.03.2018 вказує: "З надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо визначити категорію земель та цільове призначення земельної ділянки. З метою уникнення конфліктної ситуації стосовно використання земельної ділянки, пропонуємо погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу з відділом у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області".

Представниками сторін не заперечувалось, що з наданих викопіювань неможливо встановити чи бажана земельна ділянка є вільною. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач з метою уникнення конфліктної ситуації, пропонуючи позивачеві погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу з відділом у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, з відділом, який безпосередньо підпорядкований Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області, фактично перекладає на позивача обов'язок доведення кола питань, які належать до повноважень відповідача.

З огляду на це, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування відмови відповідача, викладеної у листі від 15.03.2018 за №1561/0-1213/0/95-18, підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд виходить з наступного.

Як вже неодноразово зазначалось вище, відповідний субєкт владних повноважень за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, саме до повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування віднесено вирішення питання щодо надання дозволу.

Разом з тим в контексті даної спірної ситуації, за умови невизначеності питання, щодо категорії земель та цільового призначення земельної ділянки бажаної позивачем, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такого зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення. А отже, в досліджуваній частині позов не підлягає задоволенню.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідь, якою відмовлено у наданні дозволу позивачу є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

За таких обставин суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень розглянути питання про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 гектари на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) і прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі №1561/0-1213/0/95-18 від 15.03.2018 року, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 гектари на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, розглянути питання про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 гектари на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (вул. Келецька, 78Б/79, м.Вінниця, ідент.номер НОМЕР_1)

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м.Вінниця, )

Повний текст рішення суду складено 19.10.2018

Суддя Томчук Андрій Валерійович