Справа № 303/4126/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 303/4126/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача - не з'явився,

відповідача - представник ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень, в якому просить: 1) визнати рішення Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-А-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05.12.2006 р., - протиправним; 2) скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2018 р., зобов'язавши відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом №2-А-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05.12.2006 р., та виконати його в повному обсязі.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у звязку з задоволенням його позову до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання бездіяльності державної виконавчої служби щодо відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом від 05 грудня 2006 року, та зобовязання відновити таке виконавче провадження, 19 лютого 2018 року він звернувся із заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про відновлення виконавчого провадження. Однак, незважаючи на численні рішення суду, законодавчо встановлений обовязок державного виконавця вчиняти необхідні дії щодо виконання судового рішення, оскарженою постановою начальник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 виконавче провадження закінчив з підстав непредявлення виконавчого документа у строки, визначені ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Таке рішення субєкта владних повноважень вважає протиправним, оскільки з постанови про відновлення виконавчого провадження від 06.03.2018 р. не вбачалося хто саме повинен предявити оригінал виконавчий документ до виконання, а інших заяв з вимогою щодо повернення такого позивачу не надходило. Зазначає, що оригінал виконавчого листа у нього відсутній, а таке повернуто відповідачем супровідним листом від 20.07.2015 р. до Мукачівського міськрайонного суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_2 до Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.

13 вересня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у судове засідання не зявився.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, обґрунтовуючи обставинами, наведеними у відзиві №2583579/8-3532 від 01.10.2018 р. Зокрема, зазначив, що 06 березня 2018 року до Мукачівського міськрайонного суду направлено постанову про відновлення виконавчого провадження для виконання, тобто повернення виконавчого документа на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова отримана судовим органом 07 березня 2018 року, однак протягом місячного строку виконавчий лист повернуто не було. Тому відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 20 червня 2018 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області) перебував виконавчий лист №2а-1098 від 05.12.2006 р., виданий Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, згідно з яким:

1) визнано за ОСОБА_2 право на перерахунок пенсії у звязку з підвищенням розміру грошового забезпечення;

2) зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести перерахунок раніше призначених пенсій з урахуванням: - 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 року №173 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу внутрішніх справ» з 01 січня 2003 року; - 90% надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах згідно Указу Президента України від 05 травня 2003 року №389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства Внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» з 01 травня 2003 року; -33,3% грошового забезпечення передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» та розділом 34 «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України» від 05 березня 2001 року №75 з перерахунком з 01 жовтня 1996 року; - 40% надбавки, встановленої Указом Президента України від 14 липня 1999 року №847/99 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців» з перерахунком з 01 вересня 1999 року - різницю в розмірі 10%, яка утворилася за ОСОБА_2 у відсотковій надбавці за вислугу років внаслідок неврахування її в розмірі 40% перерахувати та виплатити з 01 квітня 1992 року; - надбавку за особливі умови служби в розмірі 50% від посадового окладу з перерахунком з 01 квітня 1992 року; - надбавку за кваліфікаційний клас в розмірі 5% від суми грошового забезпечення з перерахунком з 01 квітня 1992 року; - щомісячну надбавку за віддалену місцевість, а саме: відсоткову надбавку за службу у віддалених місцевостях держав - учасниць СНД відповідно з перерахунком з 01 квітня 1992 року;

3) зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити перераховану суму;

4) стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 8,50 грн. судових витрат на користь ОСОБА_2

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 №2583579 від 20 липня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа з підстав виконання рішення суду в повному обсязі.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/6550/16-а від 26 вересня 2016 року визнано протиправним та скасовано вищезазначене рішення державного виконавця від 20 липня 2015 року.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/2298/17 від 01 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду №876/7703/17 від 24 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень щодо відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05 грудня 2006 року; зобов'язано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом №2-а-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05 грудня 2006 року.

19 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області із заявою про відновлення виконавчого провадження, в якій серед іншого зазначив, що оригінал виконавчого листа №2-а-1098/06 від 05.12.2006 р. надісланий супровідним листом від 20.07.2015 р. до Мукачівського міськрайонного суду та просив його повернути.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 ВП №2583579 від 06 березня 2018 року на виконання постанов Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/2298/17 від 01 червня 2017 року та Львівського апеляційного адміністративного суду №876/7703/17 від 24 січня 2018 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-1098, виданого 05.12.2006 р.

Зазначеною постановою визначено, що стягував, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчих документ, зобовязаний у місячний строк з дня надходження постанови предявити його до виконання.

Постанова від 06 березня 2018 року скерована супровідним листом №2583579/8-575 від 06 березня 2018 року на адреси Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ОСОБА_2 та Мукачівського міськрайонного суду.

20 червня 2018 року у звязку з неповерненням Мукачівським міськрайонним судом виконавчого листа №2а-1098 до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області, керуючись п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 ВП №2583579 закінчено виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Вважаючи рішення державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження без належного його виконання протиправним, з метою захисту своїх прав ОСОБА_2 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Ч.ч. 2, 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі Закон).

Так, статтею 1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

П. 1 ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Конституцією України проголошено принцип обовязковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Зазначений принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обовязковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (ч. 1 ст. 2 Закону).

Зазначені засади узгоджуються з обовязками виконавців, встановленими нормами ст. 18 Закону. Так, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, судами неодноразово встановлено неналежне здійснення державним виконавцем своїх обовязків з приводу примусового виконання виконавчого листа №2а-1098, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області. Зокрема, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/2298/17 від 01 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду №876/7703/17 від 24 січня 2018 року, зобов'язано Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Незважаючи на те, що позивач з метою забезпечення своїх прав як стягувача у виконавчому провадженні, звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області з відповідною заявою про відновлення виконавчого провадження та виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13.11.2006 р. в повному обсязі, державний виконавець всупереч нормам законодавства України та принципам права оскарженою постановою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-1098 закінчив без його фактичного виконання.

Така постанова аргументована виключно не надісланням Мукачівським міськрайонним судом виконавчого листа №2а-1098 та положеннями п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону.

Однак суд не може погодитися з таким рішенням державного виконавця з огляду на наступне.

Порядок відновлення виконавчого провадження регламентується нормами ст. 41 Закону, відповідно до яких у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Згідно ч. 2 ст. 41 Закону у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Таким чином, обовязок щодо повернення виконавчого документа в разі відновлення виконавчого провадження покладено на ту особу (органу), в якої такий виконавчий документ знаходиться.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що оригінал виконавчого листа №2а-1098 надісланий державним виконавцем супровідним листом від 20.07.2015 р. до Мукачівського міськрайонного суду, де й перебував на момент прийняття оскарженого рішення. Однак у встановлений Законом строк після одержання постанови про відновлення виконавчого провадження від 06.03.2018 р. зобовязання державного виконавця щодо повернення такого судом виконано не було.

Судом встановлено, що жодних дій щодо витребування виконавчого листа від Мукачівського міськрайонного суду, окрім направлення супровідним листом постанови про відновлення виконавчого провадження від 06.03.2018 р., державний виконавець не вчиняв.

Положення п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону дійсно передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що державний виконавець відповідно до Закону наділений необхідними повноваженнями для захисту прав стягувача та належного виконання судового рішення. Більше того, суд вважає, що забезпечення виконання судового рішення є основним обовязком державного виконавця, який не може ухилятися від його виконання з формальних мотивів.

Вказаний висновок суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої Суд зазначає, що ефективний захист сторони у судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов'язані виконати рішення цього суду. У зв'язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані ст. 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Суд вважає, що ОСОБА_2, який є стягувачем за виконавчим листом, з незалежних від нього причин не може відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх повноважень.

Також, суд звертає увагу на п. 18 Постанови №3 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», в якій вказано, що з огляду на законодавчі приписи виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про стягнення з пенсійних органів та суб'єктів владних повноважень відповідних виплат пенсії, соціальної допомоги тощо у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем передчасно, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 ВП про закінчення виконавчого провадження №2583579 від 20 червня 2018 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом №2-А-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05.12.2006 р., та виконати його в повному обсязі, суд зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 41 Закону регламентує обовязок виконавця у разі визнання судом постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною чи скасування в установленому законом порядку відновити таке не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для поновлення виконавчого провадження шляхом винесення державним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У зв'язку з цим, вимога позивача про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження може бути задоволена виключно у разі порушення відповідачем вимог ч. 1 статті 41 Закону.

Оскільки право позивача на відновлення виконавчого провадження на даний час не порушене, а тому позовна вимога щодо відновлення виконавчого провадження шляхом зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження є передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 89600, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень (місцезнаходження: пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 34888449) про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2018 р.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень (місцезнаходження: пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 34888449) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 89600, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань 704 грн. 80 коп. (Сімсот чотири грн.80 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текс рішення виготовлено 19 жовтня 2018 року.

СуддяОСОБА_3