Справа № 221/6626/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року справа №221/6626/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., Блохіна А.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2018 року у справі № 221/6626/17 (суддя в І інстанції - Овчиннікова О.С.), складену в повному обсязі 17 липня 2018 року в м. Волновасі Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому зазначив, що з 02.07.2017 перебуває на обліку у Волноваському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, яка обчислена за нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-ІV). З письмової відповіді відповідача від 13.09.2017 він довідався, що йому призначена пенсія та які періоди страхового стажу та заробітної плати йому враховані при обчисленні пенсії. З даним розрахунком він погодитися не може, оскільки відповідачем не враховано період навчання в Дніпропетровському гірничому інституті з 01.09.1977 до 06.09.1982, період перебування позивача на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості з 14.10.1991 до 01.01.1992 в якості безробітного та отримання ним виплати допомоги по безробіттю, періоди роботи в районах Крайньої Півночі без урахування коефіцієнта кратності стажу; не враховано страховий стаж, який визначено в днях; просив суд також виключити певні періоди роботи в рамках оптимізації.

В суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги, просив зарахувати період навчання в Дніпропетровському гірничому інституті з 06.06.1982 по 06.09.1982; період отримання допомоги по безробіттю з 14.10.1991 до 01.01.1992; період роботи в Амакінській геологорозвідувальній експедиції з 16.08.1999 по 26.04.2001, з 21.07.2001 по 31.12.2001, з 01.10.2003 по 07.10.2003 з коефіцієнтом кратності стажу 1,5; виключити зі страхового стажу період з 08.10.2003 по 23.10.2003, періоди роботи в «Севералмаз» з 01.08.2012 по 31.08.2012, з 01.12.2012 по 31.12.2012, з 01.09.2013 по 30.09.2013, з 01.12.2013 по 31.12.2013; для обчислення розміру пенсії прийняти заробітну плату згідно довідки від 29.06.2016 № СпрМТ0298-16, виключити періоди роботи з 01.05.2008 по 31.01.2011, перерахувати пенсію з 07.06.2017, стягнути судовий збір.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2018 року у справі № 221/6626/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 104-106).

Не погодившись з цим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги (а.с. 112-118).

Заявою від 13.09.2018 ОСОБА_1 відмовився від частини вимог апеляційної скарги, зокрема, просив прийняти відмову від позовних вимог щодо:

- зарахування до страхового стажу періоду роботи в Амакінській геологорозвідувальній експедиції з 01.10.2003 по 07.10.2003;

- виключення зі страхового стажу періоду з 08.10.2003 по 23.10.2003;

- виключення зі страхового стажу періодів роботи в «Севералмаз» з 01.08.2012 по 31.08.2012, з 01.12.2012 по 31.12.2012, з 01.09.2013 по 30.09.2013, з 01.12.2013 по 31.12.2013;

- виключення з періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, періоду з 01.05.2008 по 31.01.2011 (а.с. 156).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачу за рішенням від 31.07.2017 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 02.06.2017 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 100 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ). Загальний стаж роботи склав 40 років 0 місяців 23 дні, у тому числі, стаж роботи за Списком № 2 ст. 100 склав 8 років 0 місяців 27 днів, коефіцієнт стажу - 0,40000.

Суд зазначає, що законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є Закон № 1058-ІV.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд зазначив, що відповідно до положень ст. 45 Закону № 1058-ІV, територіальний орган Пенсійного фонду за наслідками розгляду наданих документів про перерахунок раніше призначеної пенсії, приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про роз'яснення порядку та підстав нарахування пенсії, відповіддю від 13.09.2017 відповідач роз'яснив даний порядок та надав повідомлення про перерахунок пенсії (а.с. 12-13). Жодного рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії по заробітку ані позивачем, ані відповідачем суду не надано.

Позивачем ані в первісному адміністративному позові, ані в уточненій позовній заяві не ставилося питання про скасування рішення відповідача чи розпорядження (а.с.2-9, 71-72).

Рішення органу пенсійного забезпечення є наслідком належного виконання суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Саме відповідне рішення про проведення перерахунку пенсії або про відмову у такому перерахунку і створює правові наслідки для позивача в сфері пенсійного забезпечення. Звертаючись з позовом до суду з вимогами про зобов'язання відповідача вчинити ті чи інші дії, позивач жодного із цих рішень або розпоряджень взагалі не оскаржує, не вимагає визнати їх протиправними та скасувати. Такі вимоги позивача є неналежним способом реалізації судового захисту.

В даному випадку суд позбавлений правової можливості, без скасування прийнятих відповідачем рішень (розпоряджень в тій частині, в якій позивач не погоджується), зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок. Саме при оскарженні такого рішення (розпорядження) та наданні належної правової оцінки, існує можливість вирішити питання щодо зобов'язання відповідача здійснити належний перерахунок пенсії позивача, або зарахування певного періоду до страхового стажу.

Невірно обраний позивачем спосіб судового захисту є підставою для відмови у задоволенні вимог позовної заяви, тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову позивачу з наведених підстав.

В зв'язку з можливістю повторного звернення позивачем до суду з належно обраним способом судового захисту, місцевий суд вважав за необхідне не надавати правову оцінку спірним правовідносинам щодо наявності або відсутності прав позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу, здійснення перерахунку пенсії з урахуванням відповідного коефіцієнту, зарахування певного стажу або зобов'язання виключити певні періоди зі страхового стажу позивача тощо, а тому доводи позивача та відповідача до уваги не приймаються.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, як зазначено вище, рішенням від 31.07.2017 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, при Головному Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 02.06.2017 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 100 Закону № 1788-ХІІ.

Фактично позивач не погоджується із певними складовими, які враховуються при обрахунку розміру пенсії, не заперечуючи при цьому факту призначення йому пенсії. Відтак, спір між сторонами стосується правильності обчислення пенсії ОСОБА_1, тому останньому немає потреби оскаржувати (скасовувати) рішення відповідача про призначення йому пенсії.

З огляду на зазначене, суду слід перевірити доводи позивача щодо неправильного, на його думку, обрахунку розміру пенсійних виплат. Вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії як способу захисту свого права апеляційний суд визнає правильними, оскільки в даному випадку перерахунок пенсії є способом відновлення права позивача на вірне обчислення розміру його пенсії.

При цьому ним слушно визначено вимогу щодо строку здійснення такого перерахунку - з 07.06.2017 (при тому, що пенсію призначено з 02.06.2017), тобто, в межах шестимісячного строку звернення до суду, оскільки позов подано 06.12.2017 - а.с.2-9.

Щодо суті позовних вимог та апеляційної скарги.

Заявою від 13.09.2018 ОСОБА_1 відмовився від частини вимог апеляційної скарги, зокрема, просив суд прийняти відмову від позовних вимог щодо:

- зарахування до страхового стажу періоду роботи в Амакінській геологорозвідувальній експедиції з 01.10.2003 по 07.10.2003;

- виключення зі страхового стажу періоду з 08.10.2003 по 23.10.2003;

- виключення зі страхового стажу періодів роботи в «Севералмаз» з 01.08.2012 по 31.08.2012, з 01.12.2012 по 31.12.2012, з 01.09.2013 по 30.09.2013, з 01.12.2013 по 31.12.2013;

- виключення з періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, періоду з 01.05.2008 по 31.01.2011 (а.с. 156).

Статтею 314 КАС України визначено, що позивач може відмовитися від позову у будь-який час до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від позову суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку про можливість прийняти відмову від позову, визнати рішення місцевого суду нечинним у вказаній частині та закрити провадження в справі щодо цієї частини позовних вимог, про що Донецьким апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу від 23 жовтня 2018 року у вигляді окремого процесуального документа.

Таким чином, апеляційним судом в цьому судовому рішенні надається правовий аналіз вимогам позивача, від яких він не відмовився.

1. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу додатково, до періоду навчання в ДГІ з 01.09.1977 по 05.06.1982, період з 06.06.1982 по 06.09.1982.

Згідно з пп. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії подаються такі документи - «…2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок №637)…».

Постанова КМУ від 12.08.1993 №637 прийнятна на виконання положень ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, якими визначено, що «Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.»

В п.1 Порядку №637 йдеться про те, що «Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.».

Таким чином, як Закон № 1788-ХІІ, так і Порядок № 637 визначають трудову книжку за основний документ, що підтверджує стаж роботи.

Згідно з аб.1 ч.2 ст. 24 Закону № 1058-ІV «Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.»

Згідно зі ст. 15 Закону СРСР від 14.07.1956 «Про державні пенсії» «Порядок виплати пенсії по старості працюючим пенсіонерам або нарахування замість неї надбавки до пенсії за кожний рік роботи після досягнення пенсійного віку встановлюється Радою Міністрів СРСР…».

Згідно з п.109 та п.117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій (затв. постановою РМ СРСР від 03.08.1972 №590) «109. Крім роботи в якості робочого чи службовця до загального стажу роботи зараховується також:…

…и) навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах и т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі и клінічної ординатурі;…

…При призначенні пенсій по старості періоди, вказані в підпункті "и", зараховуються до стажу за умови, що цим періодам передувала робота в якості робочого або службовця, або служба в складі Збройних Сил СРСР, або інша служба, вказана в підпункті "к".

117. Доказом стажу роботи можуть служити: а) трудові книжки…».

В трудовій книжці ОСОБА_1 є записи №12 та №13 щодо часу навчання у ДГІ з яких слідує, що період навчання був з 01.09.1977 по 06.09.1982. Додатково позивач отримав архівну довідку з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» від 10.11.2017 №21/396, яка підтверджує цей факт. Означена архівна довідка теж є документом, який підтверджує стаж роботи (період навчання), так згідно з п.8 Порядку №637 «Час навчання у вищих навчальних… закладах… підтверджується… довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.».

ОСОБА_1 також звернувся до МОН України як до компетентного органу у сфері освіти, що визначено Положенням про Міністерство освіти і науки України (затв. постановою КМУ від 16.10.2014 №630). МОН України в особі ДНУ «Інститут модернізації змісту освіти» в листі від 10.01.2018 №22.1/10-53 повідомив, що «термін навчання у закладі вищої освіти визначається від дати зарахування на навчання до дати відрахування у зв'язку з завершенням навчання. Зазначені дати фіксуються у відповідних наказах вищого закладу освіти.». Номери та дати таких наказів є в трудовій книжці позивача та підтверджуються архівною довідкою.

На переконання апеляційного суду, відповідач помилково визначає час навчання ОСОБА_1 у ДГІ по диплому. Так, в дипломі вказано тільки роки вступу та закінчення навчання, ні місяця ні дня не вказано. Але Відповідач приймає за дати початку навчання 1 вересня 1977 року, а закінчення 6 червня 1982 року. В своїх запереченнях від 09.01.2018 №209/03 (а.с.64-65) та від 07.06.2018 №158-1/05 (а.с.91-92) відповідач посилається на Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту) (затв. пост. КМУ від 20.01.1998 №65), та Закон України «Про вищу освіту».

Відповідач намагається довести, що трудова книжка підтверджує стаж роботи (а.с.64-65 та а.с.91-92), тобто, тільки роботу по найму (робота на підприємстві чи в установі). Але в ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сказано, що «До стажу роботи зараховується також:…д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі…». При цьому, згідно з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка….».

Згідно ст. 11 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова підготовка включається до навчальних планів. Як стверджує позивач, так і було в 1977-82 роках, і він отримував не тільки цивільну кваліфікацію «гірничий інженер», а й військову за ВОС-0102 - «командир взводу середніх танків». В період з 08.06.1982 по 06.09.1982 ОСОБА_1 перебував на «завершуючих навчальних зборах у військах» (згідно наказу по ДГІ від 14.05.1982 №700л), і перебував там як студент ДГІ, отримував за цей період стипендію, був на комсомольському обліку в ДГІ, а диплом отримав по завершенню зборів. Саме 06.09.1982 - день отримання диплома - був днем завершення навчання в ДГІ, про що і був наказ від 14.07.1982 №1168л.

Відтак, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу додатково, до періоду навчання в ДГІ з 01.09.1977 по 05.06.1982, період з 06.06.1982 по 06.09.1982.

2. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу додатково період отримання допомоги по безробіттю з 14.10.1991 по 01.01.1992.

Згідно з п.п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії подаються такі документи - «…2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637…Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці…».

Згідно з п.1 Порядку № 637 «Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка…».

Згідно з абз.3 ст. 2 Закону УРСР «Про зайнятість населення» - «Порядок реєстрації громадян як безробітних визначається Радою Міністрів Української РСР за погодженням з Радою Федерації незалежних профспілок України.». Цей закон був чинним на той час.

Згідно з абз.2 п.16 «Положення про порядок реєстрації громадян як безробітних, виплати допомоги по безробіттю та про умови подання додаткової матеріальної та іншої допомоги безробітним і членам їх сімей», затв. постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про затвердження положень щодо застосування Закону УРСР «Про зайнятість населення»» від 24.06.1991 №47 (в редакції на той час) - «У трудовій книжці безробітного державною службою зайнятості робиться запис про час початку і закінчення виплати йому допомоги по безробіттю.»

В трудовій книжці позивача є запис №33 - «з 14 жовтня 1991 року по 01 січня 1992 року отримував допомогу по безробіттю.», підписано директором Артемівського міського центру зайнятості та скріплено гербовою печаткою. Тобто, вимога вищевказаного положення додержана повністю.

Відповідач в своїх запереченнях (заявах по суті) (а.с.64-65 та а.с.91-92) не надає заперечення, пояснення або міркування щодо цієї позовної вимоги. В судовому засіданні 07.06.2018 він заявив про згоду включити означений період до страхового стажу, але при умові подання позивачем заяви про перерахунок пенсії (тех.запис файл 1848 з 49хв.45сек. по 50хв.58сек.), мотивувавши це тим, що запис в трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затв. наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.93 №58), але цим порушує конституційний припис ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правових актів в часі. У діючий на той час радянській інструкції про порядок ведення трудових книжок (затв. пост Держпраці СРСР від 20.06.1974 №162) не передбачалося безробіття.

Відтак, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу додатково період отримання допомоги по безробіттю з 14.10.1991 по 01.01.1992.

3. Щодо зарахування періодів роботи в Амакінській геологорозвідувальній експедиції з 16.08.1999 по 26.04.2001 та з 21.07.2001 по 31.12.2001 з коефіцієнтом кратності стажу 1,5.

Заперечуючи проти позову, Відповідач посилається на приписи п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому позивач надав трудові договори за періоди з 14.10.1982 по 13.10.1988, а відповідач зарахував роботу за означений час з коефіцієнтом 1,5.

Стверджуючи про порушення своїх прав, ОСОБА_1 наполягає, по-перше, що в означеному законі не йдеться про період роботи після 1 січня 1991 року. По-друге, навіть якби і були якісь вимоги, але пріоритетність міжнародних угод головніше.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967р. №530/П-28.

Згідно п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Щодо періоду стажу після 1991 року, то чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні.

Відповідно до ст.3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні і стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 676/7065/14 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень - 71911140).

4. Щодо вимог при обчисленні пенсії прийняти заробітну плату згідно «Справка» від 29.06.2016 №СпрМТ0298-16.

В означеній довідці зарплата ОСОБА_1 визначена з районним коефіцієнтом та «північною» надбавкою.

Обґрунтовуючи правомірність такої вимоги, позивач посилається, що питання врахування районного коефіцієнту та «північної» надбавки при обчислення пенсії апробовано в судах трьох інстанцій (справи №345/735/17 та 345/3648/16-а).

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Необґрунтовані посилання позивача на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 в справі № 348/1660/16 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень - 74488288).

5. Щодо - при визначенні коефіцієнту страхового стажу враховувати стаж, який визначено в днях.

Позивач наголошує, що в своїх заявах по суті (а.с.64-65, 91-92) щодо цієї вимоги Відповідач заперечень не наводить. Також з його боку не надано жодних доказів тому, що тривалість страхового стажу визначається тільки цілим числом. Більше того, практичні дії пенсійного фонду тільки підтримують мою позицію.

Так, пенсія призначена йому 02 червня 2017 року, і на той час редакція аб.3 ч.3 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була наступною - «У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.».

У зазначеній формулі тривалість періоду - ТП визначається в місяцях.

В аб.1 ч.3 ст.24 того ж Закону зазначено, що «Страховий стаж обчислюється в місяцях…». Очевидно, що в обох випадках «місяць» це одне і теж поняття. Але для розрахунків поняття «місяць» не підходить, тому для цього використовується його кількісна характеристики - число.

У лютому 2014 року пенсійний фонд зарахував до його страхового стажу 11 днів. (а.с.163). Розрахунок було зроблено відповідно до згаданої формули:

ТП = Св : В = 171,48 : 422,65 = 0,40572 (місяці).

Пенсійний фонд перевів тривалість періоду у формат «день»:

0,40572 х 28 (кількість днів у лютому 2014) = 11,36016 з закругленням - 11 днів.

Тим самим показав, що поняття «місяць» матеріалізується у вигляді раціонального числа (інша назва - дріб) - 0,40572, а не натурального числа (1,2,3.4….) або цілого числа (…-4,-3,-2,-1,0,1,2,3,4….).

Колегія суддів не вбачає з боку відповідача порушень діючого законодавства та погоджується з мотивами, викладеними в листі Управління від 08.06.2018 № 10806/Г-11 (а.с.163-164), на який посилався позивач.

Відтак, ця частина позовних вимог також не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 КАС України та частково задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог - задоволено 2 вимоги із 7, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору на суму 640 грн. (а.с. 1) та 960 грн. (а.с. 139), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 457,14 грн., тобто, 2/7 частини.

Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2018 року у справі № 221/6626/17 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про:

- зарахування до страхового стажу додатково, до періоду навчання в ДГІ з 01.09.1977 по 05.06.1982, період з 06.06.1982 по 06.09.1982;

- про зарахування до страхового стажу додатково період отримання допомоги по безробіттю з 14.10.1991 по 01.01.1992;

- зарахування періодів роботи в Амакінській геологорозвідувальній експедиції з 16.08.1999 по 26.04.2001 та з 21.07.2001 по 31.12.2001 з коефіцієнтом кратності стажу 1,5;

- при обчисленні пенсії прийняти заробітну плату згідно «Справка» від 29.06.2016 №СпрМТ0298-16;

- при визначенні коефіцієнту страхового стажу враховувати стаж, який визначено в днях.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обчислення відповідно до вимог пенсійного законодавства розміру пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, з 07 червня 2017 року, зарахувавши:

- до страхового стажу додатково, до періоду навчання в Дніпропетровському Гірничому Інституті ім. Артема з 01.09.1977 по 05.06.1982, період з 06.06.1982 по 06.09.1982;

- до страхового стажу додатково період отримання допомоги по безробіттю з 14.10.1991 по 01.01.1992.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 457 (чотириста п'ятдесят сім) гривень 14 коп.

Повне судове рішення - 23 жовтня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов

А.А. Блохін