Справа № 826/6964/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 вересня 2018 року м. Київ№ 826/6964/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стринадко О.Г., позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Федоріна І.В., представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представників відповідача й третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області Крама Олександра Степановича, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко Альони Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8, про скасування рішень і запису,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського управління юстиції Київської області Крама Олександра Степановича (Крам О.С.), Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко Альони Леонідівни (Радченко А.Л.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 (ОСОБА_8.), в якому просила:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 241422490 від 03.09.2015, 18:39:04, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,1298 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24142534 від 03.09.2015, 18:41:41, на підставі якого зареєстроване право власності на житловий будинок, садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площа 254,1 кв.м. за ОСОБА_8;

- скасувати запис державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Крама О.С. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно за №11039245 та №11039563 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором, серія та номер: 2214, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за ОСОБА_8

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідачем у порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV протиправно прийнято спірні рішення щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та житловий будинок за ОСОБА_8

Позивач наголосила, що у матеріалах реєстраційної справи, в порушення вимог законодавства, відсутній належний доказ наявності письмової вимоги про усунення порушень, надісланий іпотекодержателем іпотекодавцеві та документ, що підтверджує завершення 30 - денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2016 відкрито провадження у справі.

Відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 №4039 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та згідно з пунктом 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 №25), адміністративну справу №826/6964/16 розподілено повторно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2017 справу прийнято до провадження і призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2018 клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено частково.

На підставі розпорядження від 29.05.2018 №830 та згідно з проколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, для її розгляду й вирішення визначено інший склад суду.

Відповідно, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2018 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Від представників відповідача та третьої особи надійшли клопотання про закриття провадження у справі №826/6964/16 з посиланням на судову практику Верховного Суду України та висловлену Великою Палатою Верховного Суду правову позицію щодо непідсудності адміністративним судам справ у спорах про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та третьою особою, суд врахував наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції до 15.12.2017, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України та викладено його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, слід зазначити, що аналогічні положення пункту 1 частини першої статті 157 КАС України в редакції до 15.12.2017, містяться в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Суд ознайомившись із змістом клопотань відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі №826/6964/16 встановив, що вони мотивовані тим, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди та виникненням права власності у іпотекодержателя, а отже, спір має розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали вказані клопотання та просили суд закрити провадження у справі.

Представники позивача заперечували проти задоволення клопотань про закриття провадження у справі, в тому числі надали письмове заперечення на клопотання, хоча при цьому і погодилися із наявністю судової практики та позицією Великої Палати Верховного Суду.

Вирішуючи по суті клопотання відповідача й третьої особи про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2014 між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_8 (позикодавець) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №2213, за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 629648 грн 44 коп., що за курсом Національного банку України на дату укладення договору становить 48620 доларів США, зі строком повернення - до 24.01.2015.

Водночас, 24.10.2014 між позивачем (іпотекодавець) та позикодавцем (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, садибного типу, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Роговенка, 67 А та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,1298 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за тією ж адресою.

Розділом 5 вказаного договору іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

03.09.2015 Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко А.Л. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №241422490, яким за ОСОБА_8 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,1298 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №24142534, яким за ОСОБА_8 зареєструвала право власності на житловий будинок, садибного типу, площею 254,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані рішення відповідача стали предметом оскарження у даній справі. Однак суд вважає, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про виконання умов цивільно-правових угод та про зміну права власності на земельну ділянку та житловий будинок.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?р;…&?є; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

В той же час, згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Позовні вимоги в даній справі стосуються захисту приватного інтересу позивача (позивач стверджує, що він протиправно позбавлений права власності) шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та житловий будинок, тобто спір пов'язаний з реалізацією цивільних інтересів позивача.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу держави, а стосується захисту його приватних інтересів.

Отже, проаналізувавши вказані норми, в контексті викладених обставин, суд дійшов висновку, що питання, пов'язані з реєстрацією права власності є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, а тому спір, що розглядається адміністративним судом у даній справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи їх посадових осіб, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Хоча формально предметом спору і є правомірність дій відповідача щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та житловий будинок, проте, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Крім того, скасування рішення державного реєстратора з проведення реєстраційних дій за договором іпотеки, обов'язково буде впливати на майнові права тієї фізичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на земельну ділянку та будівлю, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що правову позицію з питань підсудності даної категорії справ викладено в постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 11.04.2017 у справі №808/2298/15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції. Наведене свідчить про наявність усталеної судової практики застосування вказаних вище норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом оскарження в цій справі є рішення державного реєстратора, в обґрунтування протиправності яких позивачем покладено заперечення можливості набуття ОСОБА_8 права власності на спірне нерухоме майно (у зв'язку з невиконанням умов договору іпотеки, укладеного між позивачем та ОСОБА_8.), суд доходить висновку про неможливість розгляду таких позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Клопотання представників відповідача й третьої особи задовольнити.

Провадження в адміністративній справі позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області Крама Олександра Степановича, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко Альони Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8, про скасування рішень і запису, - закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак