Справа № 826/8901/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2018 року №826/8901/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 15.02.2017 року №, № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8901/17 та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сума зобов'язань позивача за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №42.06-07/300 від 08.08.2006 року була достроково погашена з одночасним анулюванням ПАТ «Укрсоцбанк» іншої частини заборгованості, а тому не входить до «додаткового» блага, отриманого позивачем у 2015 році. Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своєму запереченні на адміністративний позов відповідач стверджував, що відповідно до приписів податкового законодавства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням. Крім того, відповідач наголошує, що немає будь-яких застережень про те, які саме суми можуть входити до складу боргу, зокрема, основний борг, нараховані проценти або пеня, а тому контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні 12.10.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

При цьому, від представника позивача та представника відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, яке прийнято судом.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, беручи до уваги, що особами, які беруть участь у справі подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, у судовому засіданні 12.10.2017, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Разом з тим, 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 08.08.2006 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №42.06-07/300, відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 статті 1 якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 13 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 30 000,00 доларів США. Кінцевий термін погашення всіх траншів кредиту до 07.08.2016 року (Т.1, арк. 31-36).

05.01.2010 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додатковий договір №1, відповідно до умов якого збільшено проценту ставку за користування кредитом до 14% річних та встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 07.08.2019 року (Т.1, арк. 37-38).

17.09.2015 року між сторонами укладено додатковий договір №2 та додатковий договір №3, згідно з якими позивач має погасити 50% заборгованості за кредитним договором, а саме: 13 697,22 доларів США за кредитом та 3575,89 доларів США за процентами (Т.1, арк. 39-49).

Так, 14.12.2015 року позивачем погашено кредит у сумі 8824,00 доларів США (еквівалент по курсу НБУ складає 204 428,99 грн.), що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями та довідкою (Т.1, арк. 50-51, 128).

Разом з тим, посадовими особами Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за наслідком якої прийнято акт №145/26-58-13-06-17- від 20.01.2017 року (далі - акт перевірки) (Т.1, арк. 20-26).

Перевіркою встановлено, що позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та не задекларовано дохід у сумі 203 524,69 грн. за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника податку анульованого кредитом).

За результатами вказаної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві зроблено висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 «д», п.164.1 ст.164, п.176.1 ст.176, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 40 095,94 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету за 2015 рік військового збору у сумі 3052,87 грн.;

- пп. 49.18.4, п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України - позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан за 2015 рік.

За наслідками розгляду заперечень позивача на акт перевірки, 13.02.2017 року рішенням №1060/Г/26-58-13-06-11 про розгляд заперечень, контролюючий орган скаргу позивача залишив без розгляду, у зв'язку з порушенням строків звернення до відповідача (Т.1, арк. 29-30).

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.02.2017 року № та № про нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 40 095,94 грн. та за штрафними санкціями у сумі 10 023,99 грн., військового збору у загальній сумі 3 052,87 грн. та за штрафними санкціями у сумі 763,22 грн., та податкове повідомлення-рішення від 15.02.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170,00 грн. (Т.1, арк. 14-19).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішень органів державної влади, а саме: Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Отже, визначення природи боргу (основна частина, проценти або пеня), прощеного банком платнику податків, є однією з визначальних обставин, які підлягають встановленню при вирішенні цієї категорії спору. Правильне встановлення цих обставин впливає на правильність визначення бази оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2015 року між сторонами укладено додатковий договір №2 та додатковий договір №3, згідно з якими позивач має погасити 50% заборгованості за кредитним договором, а саме: 13 697,22 доларів США за кредитом та 3575,89 доларів США за процентами (Т.1, арк. 39-49).

Таким чином, заборгованість на 17.09.2015 року для позивача складала 13 697,22 доларів США, а підлягало сплаті, відповідно до вказаних вище договорів, 6 848,61 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 149 454,47 грн.).

Судом не встановлено та відповідачем не доведено чи відповідні розрахунки при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень проводились з суми тіла кредиту чи тіла кредиту та процентної ставки, оскільки оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком, а саме: 6 848,61 доларів США, що на момент укладення вказаних додаткових угод еквівалентно по курсу НБУ 149 454,47 грн.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» №321-VIII від 09.04.2015 року, положення якого набрали чинності 07.05.2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов'язку зі сплати військового збору з такої суми.

Матеріали справи свідчать про те, що кредит позивача не був погашений станом на 01.01.2014, операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01.01.2015, отже спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

17.09.2015 року між сторонами укладено додатковий договір №2 та додатковий договір №3, згідно з якими позивач має погасити 50% заборгованості за кредитним договором, а саме: 13 697,22 доларів США за кредитом та 3575,89 доларів США за процентами (Т.1, арк. 39-49).

Так, 17.09.2015 року та 14.12.2015 року позивачем погашено кредит у загальній сумі 8824,00 доларів США (еквівалент по курсу НБУ складає 204 428,99 грн.), що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями та довідкою (Т.1, арк. 50-51, 128).

Також із матеріалів справи вбачається, що позивач надав копії платіжних доручень, які підтверджують, що позивачем сплачено в рамках договору про надання відновлювальної кредитної лінії №42.06-07/300 від 08.08.2006 року сумарно значно більше, аніж отримано в якості кредиту. Даний факт свідчить про понесені збитки позивача, а не отримання ним доходу у якості додаткового блага.

Відтак, прощена ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту не перевищує суму, визначену положеннями пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що свідчить про необґрунтованість віднесення прощеної позивачу суми кредиту до оподатковуваного доходу.

Щодо податкового повідомлення рішення від 15.02.2017 року за №, яким на платника податків накладено штраф за неподання декларації з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за 2015 рік в розмірі 170,00 грн., то таке рішення прийнято правомірно, оскільки позивач зобов'язаний був подати таку декларацію після виникнення обставин, передбачених абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 15.02.2017 року № та № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 920,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1 280,00 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 03087, АДРЕСА_1) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вулиця Смілянська, 6) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 15.02.2017 року № та №.

3. В іншій частині позов залишити без задоволення.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко