Справа № 0540/6515/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 р. Справа№0540/6515/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області

про: визнання протиправною бездіяльність Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року, зобовязання Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року, зобовязання Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Словянського ОУПФУ Донецької області, як внутрішньо переміщена особа. Позивач зазначає, що їй у квітні 2015 року без повідомлення причини та прийняття відповідного рішення відповідачем припинено виплату пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправною та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що розпорядженням управління від 08.07.2016 року за заявою позивача його взято на облік з особливістю переселенець зареєстрований (93 особливість) та одночасно нараховано суму заборгованості з 01.06.2015 року. Відповідач зазначає, що 30.08.2016 року на адресу управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 30.08.2016 року № 8, відповідно до якого, прийняте рішення про відмову в поновленні виплати пенсії позивачу. Також, відповідач посилається на те, що на адресу управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 24.10.2017 року № 11-32/41-17, відповідно до якого, прийнято рішення про відмову в поновленні виплати пенсії позивачу. 14.02.2018 року на адресу управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 13.02.2018 року № 11-12/6-18, відповідно до якого, прийнято рішення про відмову в поновленні виплати пенсії позивачу. Крім того, відповідач вказує на те, що управлінням отримано рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 15.02.2018 року № 82, відповідно до якого довідка ВПО видана на імя ОСОБА_1. Відповідач зазначає, що виплата пенсії припинена 01.06.2015 року. Відповідач посилається на те, що приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу він керувався виключно вимогами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 49 Закону № 1058 передбачені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі не отримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках передбачених законом. На думку відповідача перелік підстав не є вичерпним та може врегульовуватися іншими нормативно правовими актами. Відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат особам» виплата пенсії за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509. Відповідач вказує, на те, що Постановою КМУ № 637 від 05.11.2014 року чітко визначений порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. Відповідач вважає, що оскільки довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасована, він правомірно прийняв рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без викликом сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили рішенням Верховного суду у зразковій справі № 805/402/18-а (Пз/9901/20/18).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року поновлено пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія по інвалідності, що не заперечується сторонами (а.с. 7).

ОСОБА_2 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Єнакієве Донецької області до м. Словянськ, пров. Разіна, буд. 6, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 05 липня 2018 року № НОМЕР_1 (а.с. 8).

Місто Єнакієве Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

21.06.2016 року позивач звернувся до Словянського ОУПФУ з заявою про запит пенсійної справи та призначення пенсії за віком (а.с. 22 зворотній бік).

Розпорядженням 75009 від 08.07.2016 року позивачу призначено пенсію (а.с. 21).

Розпорядженням Словянського ОУПФУ від 08.07.2016 року зупинено виплату пенсії ОСОБА_2 до зясування (а.с. 21 зворотній бік).

12.09.2017 року позивач вдме звернулась до Словянського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії (а.с. 25).

Розпорядженням Словянського ОУПФУ на підставі протоколу № 11-32/41 від 24.10.2017 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, прийнято рішення про відмову у виплаті пенсії позивачу (а.с. 24 - зворотній бік).

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 27.12.2017 року втрете звернулась до управління з заявою про призначення пенсії (а.с. 29).

Розпорядженням Словянського ОУПФУ на підставі протоколу № 11-12/6-18 від 13.02.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, прийнято рішення про відмову у виплаті пенсії позивачу (а.с. 28).

Також, відповідачем зазначено, що згідно рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 82 від 15.02.2018 року довідку ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб скасована (а.с. 27 зворотній бік).

З позовної заяви встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена у квітні 2015 року без повідомлення причин та надання відповідно рішення про припинення вплати пенсії.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу на підставі рішень комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача управлінням не застосований та не доведений.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Отже, прийняття відповідачем розпоряджень про припинення виплати пенсії не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки законодавець чітко визначив, що Пенсійний фонд приймає відповідне рішення про припинення виплати пенсії, а не розпорядження, як це зробив Словянське ОУПФУ.

Таким чином, прийняті відповідачем розпорядження при припинення виплати пенсії є протиправним, оскільки порушує вимоги Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасована, суд зазначає наступне.

Так, статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706), що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 липня 2018 року № НОМЕР_1 та суду не надано доказів того, що зазначена довідка скасована.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Припинивши виплату позивачеві пенсії у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік особи, яка перемістилась з території проведення антитерористичної операції, відповідач послався на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», який не є законом, та безпосередньо на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ в редакції, що діяла на момент отримання довідки позивачем.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ніхто не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії по втраті годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що відсутність (скасування) у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може позбавляти її права на отримання пенсії за віком через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб та отримання відповідної довідки.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, п. 12 якого передбачає, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, суд зазначає, що вищезазначена позиція викладене у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18-а (Пз/9901/20/18), яке набрало законної сили 04 вересня 2018 року.

В силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, враховуючи, що пенсія по інвалідності є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України.

Суд зазначає, що прийняті відповідачем розпорядження від 08.06.2017 року про зупинення виплати пенсії ОСОБА_2 до зясування, розпорядження прийняте на підставі протоколу № 11-32/41 від 24.10.2017 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2, розпорядження прийняте на підставі протоколу № 11-12/6-18 від 13.02.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного субєктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.06.2017 року про зупинення виплати пенсії ОСОБА_2 до зясування, розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняте на підставі протоколу № 11-32/41 від 24.10.2017 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2, розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняте на підставі протоколу № 11-12/6-18 від 13.02.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2, визнання протиправною бездіяльність Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року, зобовязання Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ОСОБА_3 пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області

Приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що позивач є інвалідом ІІ групи та відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, отже, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року, зобовязання Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з квітня 2015 року задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.06.2017 року про зупинення виплати пенсії ОСОБА_2 до зясування.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняте на підставі протоколу № 11-32/41 від 24.10.2017 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняте на підставі протоколу № 11-12/6-18 від 13.02.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Повний текст рішення складено та підписано 16 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.