Справа № 817/1589/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2018 року м. Рівне №817/1589/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; позивача ОСОБА_1; представника позивача адвоката ОСОБА_2 (ордер серії РН-464 №005); представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 26 липня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування рішення та зобовязання вчинення певних дій.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.02.2018 №904; зобовязати надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража площею 0,01 га.

Ухвалою суду від 13.06.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.08.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач вказав у позовній заяві, що є учасником бойових дій АТО. На підставі статті 121 Земельного кодексу України позивач має право на отримання земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража площею 0,01 га. Тому, скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з відповідними заявами. Своїми рішеннями від 13.07.2017, від 27.11.2017, від 22.12.2017 та від 06.02.2018 відповідач відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав невідповідності місця розташування детальному плану в с. Городище (відсутність детального розміщення масиву гаражного будівництва). Однак, таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки законодавством передбачене його першочергове право на отримання земельної ділянки. Крім того, як вказує позивач, Городищенська сільська рада надавала вже земельні ділянки у с. городище для будівництва індивідуальних гаражів для інших громадян, а у 2016 році гаражному кооперативу «Військовий 112». Тому, позивач вважає спірне рішення від 06.02.2018 №904 упередженим та несправедливим, і просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що спірне рішення від 06.02.2018 №904 щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою було прийнято з підстав невідповідності місця розташування детальному плану в с. Городище (відсутність детального розміщення масиву гаражного будівництва). Рішенням Городищенської сільської ради від 22.02.2016 №79 вирішено надати дозвіл на розробку детального плану території розміщення масиву колективного гаражного будівництва земельної ділянки орієнтовною площею 1 га. На виконання даного рішення вже укладений договір між виконавчим комітетом Городищенської сільської ради та приватним підприємством «Землебудпроект» щодо виконання проектних робіт. Крім того, відповідач зазначає, що попередні рішення сільської ради про надання земель для будівництва індивідуальних гаражів, на які зсилається ОСОБА_1, були відмінені самою сільською радою. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову позивачеві.

Позивач надав відповідь на відзив, де вказав, що відмовляючи йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач одночасно надав дозвіл на розробку детального плану території розміщення масиву колективного гаражного будівництва земельної ділянки гаражному кооперативу. Крім того, у позивача виникає сумнів щодо правомірності рішень Городищенської сільської ради про відміну попередніх рішень про надання дозволів на розробку проектів землеустрою громадянам. Крім того, позивач вказує, що мав правомірні очікування на реалізацію свого права на отримання земельної ділянки як учасник АТО.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, представник відповідача заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

На підставі частин першої та шостої статті 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення (скорочене рішення) проголошені у судовому засіданні 09.10.2018.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є учасником АТО, інвалідом 3 групи (а.с.14).

Позивач неодноразово звертався до Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявами про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішеннями відповідача від 13.07.2017 №733, від 27.11.2017 №817, від 22.12.2017 №878 та від 06.02.2018 №904 було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва гаражів за рахунок земель запасу в межах населеного пункту с. Городище Рівненського району.

В межах даної справи позивачем оскаржується рішення Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 06.02.2018 №904 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва гаражу (а.с.10).

Підставою для відмови у спірному рішенні вказана невідповідність місця розташування детальному плану в с. Городище (відсутність детального плану розміщення масиву гаражного будівництва).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Земельні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 за №898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування зобов'язано визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Даним розпорядженням рекомендовано органам місцевого самоврядування: розміщувати на власних офіційних веб-сайтах інформацію про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції; розглядати в першочерговому порядку звернення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок; надавати в десятиденний строк після подання учасниками антитерористичної операції або членами сімей загиблих учасників антитерористичної операції заяв про надання їм земельних ділянок відповідну інформацію Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Так, судом встановлено, позивач скористався своїм правом та рішеннями сільської ради позивачу погоджено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Таким чином, оцінюючи позицію сторони відповідача, суд зазначає про те, що позивач як учасник АТО своє право згідно положень статті 118 ЗК України частково реалізував.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 06.02.2018 №904 було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва гаражу з підстав невідповідності місця розташування детальному плану в с. Городище (відсутність детального плану розміщення масиву гаражного будівництва).

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 22.06.2016 №79 вирішено надати дозвіл на розробку детального плану території розміщення масиву колективного гаражного будівництва земельної ділянки орієнтовною площею 1 га, за рахунок забудованих земель громадського призначення в межах с. Городище Рівненського району Рівненської області (а.с.71).

В подальшому між виконавчим комітетом відповідача та Приватним підприємством «Землебудпроект» укладено договір на виконання проектних робіт від 19.09.2017 №17-03/133, згідно з умовами якого підприємство зобовязується виконати роботи по розроблені детального плану території розміщення масиву колективного гаражного будівництва земельної ділянки загальною площею 1 га за рахунок забудованих земель громадського призначення в межах с. Городище Рівненського району.

Таким чином, рішенням сільської ради ще у 2016 році надано дозвіл на розробку детального плану території розміщення колективного гаражного будівництва.

Фактично, землі для надання позивачу ділянки для будівництва індивідуального гаражу, на території Городищенської сільської ради відсутні.

Крім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II наголосив на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, Суд вказав, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В той же час, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) відмітив, що особливу важливість має принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, погодивши виділення землі для колективного гаражного будівництва, діяв правомірно та відповідно до принципу «належного урядування» забезпечуючи «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав осіб (учасників бойових дій).

Посилання позивача на упереджене несправедливе відношення відповідача до нього з огляду на надання дозволів на розроблення проектів землеустрою для відведення земельних ділянок іншим громадянам відповідно до рішень від 23.05.2013 №314 та №321, від 06.06.2013 №№332, 333, 334, 335, 336, суд оцінює критично з огляду на наявність в матеріалах справи і досліджених судом рішень Городищенської сільської ради від 20.10.2015 №№ 1907, 1908, 1909, 1910, 1911, 1912, відповідно до яких вищевказані рішення органу місцевого самоврядування були відмінені (а.с.72-77).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень довів, що діяв у межах повноважень, наданих законодавством.

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (35341, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області (35341, Рівненська область, Рівненський район, село Городище, вулиця Рівненська, 81; ) про скасування рішення та зобовязання вчинення певних дій залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.