Справа № 1140/2790/18
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 жовтня 2018 року справа № 1140/2790/18

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Петренко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1,25006

до відповідача: Державного реєстратора Кіровоградської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1: ОСОБА_3, вул. Нижньопятихатська, 20 а,кв.66 м. Кроивницький,25019

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 2: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41123891 від 16.05.2018 року;

- скасувати запис про право власності №26171857 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був винесений на підставі рішення №41123891 від 16.05.2016 року.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлені вимоги щодо форми, змісту позовної заяви, порядку її подання.

Відповідно до п.п.4,6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

За змістом частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктами 1-2 частини першої статті 4 КАС передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, позивач зазначає, що проживає у вищевказаному будинку, право власності на який набула на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1998 року.

При цьому, предметом спору є правомірність рішення державного реєстратора під час проведення державної реєстрації на АТ «Укрсоцбанк», на підставі іпотечного договору №2079 від 30.05.2006 р.

Отже, звернення до суду обумовлено захистом права власності.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підсумовуючи вищевикладене, спори про захист права власності підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Варто відмітити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, адміністративний суд не є судом, «встановленим законом» для цілей розгляду спору, що має місце у даній справі.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено Великою палатою Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 по справі №2а-310/12.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 169 - 170, 171 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Кіровоградської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3 та Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити дії.

Позовну заяву повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, його право звернутися з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що його повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4