Справа № 804/3370/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2018 року Справа № 804/3370/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача представника відповідача представника відповідача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8
Обставини справи: 08.05.2018 року ОСОБА_9 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому з урахуванням уточнень адміністративного позову просила:
- визнати незаконним та скасувати наказ № 56-аг від 22 березня 2018 року Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Олександрійського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок;
- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.
В обґрунтування уточненого позову зазначено, що оскаржений наказ винесений без урахуванням усіх обставин, що мають значення для притягнення до дисциплінарної відповідальності; не містить достатніх доказів вчинення дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного звязку між ним і дією (бездіяльністю); не конкретизовано, невиконання якого нормативно-правового акту ставиться у провину. Позивач вважає, що в її діях відсутній склад дисциплінарного правопорушення. Також позивач зазначає, що не була обізнана про те, що проводиться службове розслідування та не мала можливості скористатись своїми правами, передбаченими п.4 Розділу VI Порядку проведення службових розслідувань. Крім того, наказ про накладення дисциплінарного стягнення винесено в період перебування позивача у відрядженні.
Ухвалою суду від 05.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.2 т.1).
23.06.2018 надійшов відзив Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому зазначено, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення за наслідками проведеного службового розслідування. Відповідач вважає, що дисциплінарне стягнення на ОСОБА_9 покладено субєктом її призначення керівником Міжрегіонального управління в межах наданих йому повноважень. Таке рішення керівника Міжрегіонального управління оформлено належним чином у вигляді обґрунтованого наказу. На час застосування до ОСОБА_9 заходів дисциплінарного реагування були встановлені всі необхідні факти та отримані належним чином оформлені пояснення, на підставі яких можливо було встановити факти порушень чи інші обставини, що необхідні для визначання виду дисциплінарного стягнення (а.с.74-175 т.1).
Ухвалою суду від 03.07.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Первинну професійну спілку «Правозахисники країни» (а.с.209-10 т.1).
Ухвалою суду від 28.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
05.09.2018 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», надійшли пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідач доказів того, що ОСОБА_9 була повідомлена про початок і підстави проведення службового розслідування до суду не надано. Третя особа вважає, що позивач надавала пояснення 16.03.2018 з приводу можливого порушення службової дисципліни, а не в рамках службового розслідування. Вважає, що ОСОБА_9 позбавили права на участь у проведенні службового розслідування і права на реалізацію нею прав, встановлених Дисциплінарним статутом органів внутрішніх прав України та Інструкцією №230. Крім того, вважає, що в діях ОСОБА_9 був відсутній склад дисциплінарного правопорушення (а.с.233-235 т.1).
19.09.2018 та 09.10.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо обставин по справі, в яких зазначено, що ОСОБА_9 не контролювала роботу сектору належним чином, через це відповідно до норм чинного законодавства несе персональну відповідальність.
В судове засідання всі сторони з'явились.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях щодо обставин справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Як встановлено судом, на виконання вимог наказу начальника Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 12.02.2018 № 34-вд, заступником начальника управління - начальником відділу організації діяльності пробації управління пробації ОСОБА_10, заступником начальника відділу організації діяльності управління пробації ОСОБА_6, завідувачем сектору ювенальної пробації управління пробації ОСОБА_5 у період з 14.02.2018 по 15.02.2018 здійснено перевірку організації службової діяльності уповноважених органів з питань пробації Запорізької області, за результатами якої встановлені порушення, що зафіксовано в доповідній записці (а.с.93-109).
З метою встановлення причин та умов, що передували неналежному виконанню персоналом Шевченківського та Олександрівського районних секторів під час службової діяльності вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, наказом начальника управління від 23.02.2018 № 31-аг призначено службове розслідування та створено комісію для його проведення, результати якого зафіксовано у Висновку службового розслідування за фактами порушень вимог нормативно-правових актів, виявлених в ході перевірки службової діяльності Олександрівського та Шевченківського районних секторів Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації від 22.03.2018 (а.с.110-131 т.1).
Наказом від 22.03.2018 №67-аг «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності персоналу Шевченківського та Олександрівського районних секторів Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації», зокрема встановлено, що підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 при здійсненні реєстрації вхідної документації порушуються вимоги п.п.3.5.1, 3.5.3 Типової інструкції з діловодства, що вказує на неналежне дотримання нею вимог п.п.2.3, 2.22 посадової інструкції начальника Олександрівського районного сектору. Крім цього, внаслідок недотримання підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, нею порушені вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції, оскільки перед судом не порушувалося питання про виправлення неточностей, допущених у судовому рішенні відносно ОСОБА_11, які перешкоджають виконанню призначеного покарання, а також не проінформовано прокуратуру про такий випадок.
На підставі викладеного, зокрема пунктом 6 наказу від 22.03.2018 №67-аг за неналежне виконання вимог пунктів 2.3, 2.22 посадової інструкції, неналежний контроль за дотриманням підпорядкованим персоналом вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, кримінально-виконавчого законодавства України на начальника Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с.148-153 т. 1).
Позивач, вважаючи протиправним наказ від 22.03.2018 №67-аг в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності, звернулася із даним позовом до суду за захистом порушеного права.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладаються завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Згідно статті 3 цього ж Закону правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.
Частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорон здоров'я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Статтею 23 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Частиною 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.
Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.
Підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України; порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Мінюсту, його міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів та закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, під час проведення службових розслідувань, права та обов'язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань визначені Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).
Пунктом 2 Порядку № 356/5 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового або начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника.
Начальники міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового чи начальницького складу підпорядкованих ним органів і установ. Керівники структурних підрозділів апарату Міністерства юстиції України та їх заступники за наявності підстав, достатніх для призначення службового розслідування, мають право надсилати відповідну інформацію начальникам міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для проведення службового розслідування з подальшим інформуванням Міністерства юстиції України про його результати (пункти 2, 7 розділу ІІІ Порядку № 356/5).
Водночас, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника, у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами рядового чи начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань.
Пунктом 4 розділу VI Порядку № 356/5, встановлено, що особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:
отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування;
брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить (ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування;
висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять);
відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;
за письмовим зверненням ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також iз матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України;
оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
Стосовно доводів позивача про те, що відповідачем було порушено порядок проведення службових розслідувань, а саме позивача не повідомлено про початок проведення службового розслідування відносно неї, суд зазначає наступне.
Судом з наявних в матеріалах справи документів встановлено, що листом начальника Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.03.2018 №2/1-107-ВОДП запропоновано, зокрема начальнику Олександрівського районного сектору підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_9 прибути 16.03.2018 року до міжрегіонального управління з метою встановлення причин та умов, що стали наслідком невиконання персоналом уповноважених органів з питань пробації вимог чинного законодавства у звязку з призначенням службового розслідування наказом начальника міжрегіонального управління від 23.02.2018 №31-аг (а.с.92 т.1).
Сторонами не заперечується, що ОСОБА_9 16.03.2018 прибула до міжрегіонального управління та надала письмові пояснення (а.с.137-141 т.1), а тому мала можливість повною мірою реалізувати свої права.
Разом з тим, стосовно установлених службовим розслідуванням порушень, за які до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Таким чином, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.
Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Відповідно до оскаржуваного наказу від 22.03.2018 №67-аг «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності персоналу Шевченківського та Олександрівського районних секторів Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації», зокрема встановлено, що підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 при здійсненні реєстрації вхідної документації порушуються вимоги п.п.3.5.1, 3.5.3 Типової інструкції з діловодства, що вказує на неналежне дотримання нею вимог п.п.2.3, 2.22 посадової інструкції начальника Олександрівського районного сектору (а.с.150 т.1).
У судовому засіданні представниками відповідача зазначено, що за матеріалами особової справи ОСОБА_12 не зареєстровано в журналі обліку вхідних документів характеристики, а також відомості з Державної фіскальної служби України (сторінка 15 висновку службового розслідування).
Так, відповідно до пунктів 2.3. та 2.22 Посадової інструкції Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації, яку ОСОБА_9 підписала 01.06.2017, начальник вказаного сектору здійснює діловодство, відповідає за своєчасну реєстрацію та відправку кореспонденції (п.2.3); організовує роботу з діловодства в секторі та контролює роботу щодо забезпечення єдиного порядку документування, здійснює методичне керівництво і контроль за дотриманням установленого порядку роботи з документами персоналом сектору (п.2.22).
Відповідно до вимог п.п.3.5.1 Типової інструкції з діловодства в Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 17.01.2017 №101/5 (далі Типова інструкція з діловодства) реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних пpo документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.
Згідно п.п. 3.5.3 Типової інструкції з діловодства документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створювані у день підписання або затвердження. У разі передачі зареєстрованого документа з одного структурного підрозділу до іншого новий реєстраційний індекс на документі не проставляється.
Однак, під час судового розгляду з пояснень представника відповідача судом встановлено, що під час службового розслідування журнали обліку вхідних документів не досліджувалися, а висновки зроблено лише на підставі матеріалів особової справи ОСОБА_12 Крім того, у висновку службового розслідування та наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності не зазначено, які саме характеристики (від якої дати) та які саме відомості з Державної фіскальної служби не зареєстровані в журналі обліку вхідних документів, а також не встановлено коли таке порушення вчинено. Отже, суд вважає, що висновки про порушення позивачем п. 3.5.1 та п.3.5.3 Типової інструкції зроблено передчасно, без зясування усіх обставин.
Також відповідно до оскаржуваного наказу від 22.03.2018 №67-аг, зокрема встановлено, що внаслідок недотримання підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, нею порушені вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції, оскільки перед судом не порушувалося питання про виправлення неточностей, допущених у судовому рішенні відносно ОСОБА_11, які перешкоджають виконанню призначеного покарання, а також не проінформовано прокуратуру про такий випадок (а.с.150 т.1).
Так, відповідно до п.4.3 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не повязаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерством внутрішніх справ України від 19.12.2003 №270/1560, якщо в копіях документів, перелічених у пунктах 4.1 і 4.2 цього розділу Інструкції, виявлено неточності, що перешкоджають виконанню покарання, то працівник інспекції протягом трьох днів надсилає до суду, який виніс дане рішення, та прокуророві інформацію про виявлені неточності.
З аналізу зазначеної норми випливає обовязок працівника інспекції протягом трьох днів надіслати до суду, який виніс рішення, та прокуророві інформацію про виявлені неточності за наявності сукупності двох обовязкових умов:
1) встановлення наявності неточностей в копіях документів, перелічених у пунктах 4.1 і 4.2 розділу IV Інструкції, та
2) виявлені неточності перешкоджають виконанню покарання.
Отже, твердження відповідача про порушення позивачем вимог п. 4.3 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не повязаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерством внутрішніх справ України від 19.12.2003 №270/1560, - є необґрунтованими та не підтвердилися під час судового розгляду.
Інші доводи відповідача у судовому засіданні про виявлені порушення з боку ОСОБА_9 судом не аналізуються з огляду на те, що вони не визначені оскаржуваним наказом в якості підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги й визнати протиправним та скасувати наказ № 56-аг від 22 березня 2018 року Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Олександрійського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_9
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №59 від 21.05.2018 року. Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений згідно квитанції №59 від 21.05.2018 року, зараховано на казначейський рахунок (а.с.3,4 т.1).
Також позивач просить стягнути на його користь витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Згідно з ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
В обґрунтування понесених витрат по підготовці справи до судового розгляду позивачем надано договір про надання юридичних послуг, квитанцію довільної форми, акт оплати послуг, в яких зазначено найменування послуг, сума, підписи замовника та виконавця, дата оплати, розрахунок наданих послуг.
Судом встановлено, що позивачу не надавалась професійна правнича допомога адвокатом, а юридична допомога з написання адміністративного позову, усна консультація, правовий аналіз документів тощо здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, який не є адвокатом.
Тобто, відсутні правові підстави в контексті приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для стягнення на користь позивача саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Платіжних (розрахункових) документів, рахунків на оплату та інших документів, які б можливо було вважати платіжними документами та належними доказами здійснення оплати позивачем не надано.
Оскільки суд дійшов висновку про не підтвердженням позивачем належними платіжними документами факту понесення витрат, пов'язаних з розглядом справи, витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, не підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 132, 139, 143, 241, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції №56-аг від 22.03.2018р. в частині накладення на начальника Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації підполковника внутрішньої служби ОСОБА_9 дисциплінарного стягнення у виді догани.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1