Справа № 806/4809/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2018 року

Київ

справа №806/4809/15

адміністративне провадження №К/9901/12667/18

Адміністративне провадження К/9901/12667/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року (колегія суддів у складі: Котік Т.С., Жизневської А.В., Малахової Н.М.) у справі № 806/4809/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

установив:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (далі - УМВС України в Житомирській області), Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази УМВС України в Житомирській області від 5 червня 2015 року № 738 о/с, від 30 липня 2015 року № 202 о/с та від 23 вересня 2015 року № 260 о/с; поновити його на посаді інспектора штабу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області; зобов'язати Житомирський міський відділ УМВС України в Житомирській області нарахувати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року (суддя Шимонович Р.М.) позов задоволено: визнано протиправними та скасовано накази УМВС України в Житомирській області від 5 червня 2015 року № 738 о/с, від 30 липня 2015 року № 202 о/с та від 23 вересня 2015 року № 260 о/с; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу Житомирського міського відділу УМВС в Житомирській області з 17 серпня 2015 року; стягнуто з Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2015 року по 24 грудня 2015 року в сумі 11 949,21 грн (з урахуванням ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року про виправлення описки).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, вважає, що суд дійшов помилкових висновків при ухваленні судового рішення. Зазначає, що дійсно, в ніч з 2 на 3 червня 2015 року, перебуваючи в стресовому стані, він вживав алкоголь, однак попередньо повідомив начальника про можливе запізнення вранці на роботу на декілька годин та був упевнений, що матиме можливість з'явитися на службу тверезим. Стверджує, що йому не було відомо про початок і підстави ініціювання щодо нього службового розслідування, яке відповідачем було проведене усього за один день, що не можна вважати обґрунтованим. Вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем правомірно відібрано у нього пояснення 3 червня 2015 року, оскільки відповідно до статті 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка перебуває в стані сп'яніння, а також одержання від неї пояснень відкладається до її протверезіння. Крім того, наказ від 5 червня 2015 № 738 о/с про накладення дисциплінарного стягнення реалізовано відповідачем з порушенням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту ОВС, а наказ від 30 липня 2015 року № 202 о/с видано відповідачем у період його тимчасової непрацездатності. Додав, що апеляційним судом не взято до уваги статус позивача як учасника бойових дій та не обґрунтовано необхідність застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного впливу у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 2001 року, має звання майора міліції, остання займана посада - інспектор штабу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області.

3 червня 2015 року ОСОБА_1 прибув на службу в стані алкогольного сп'яніння, що стало підставою для проведення службового розслідування, яке було призначене згідно з наказом від 3 червня 2015 року за № 314.

За фактом грубого порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_1 начальником Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області 3 червня 2015 року затверджено висновок, згідно з яким за порушення дисципліни, що виразилось у прибутті на службу в стані алкогольного сп'яніння, запропоновано порушити перед керівництвом УМВС України в Житомирській області питання щодо його звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 5 червня 2015 року № 738 за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у перебуванні на службі у стані алкогольного сп'яніння, майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Зазначений наказ реалізовано наказом УМВС України в Житомирській області від 30 липня 2015 року № 202 о/с (по особовому складу), згідно з яким позивача звільнено зі служби з 31 липня 2015 року.

Під час розгляду справи в суді стало відомо, що у період з 5 червня 2015 року по 3 серпня 2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а з 4 серпня 2015 року по 16 серпня 2015 року - на амбулаторному лікуванні.

У зв'язку з цим 23 вересня 2015 року УМВС України в Житомирській області прийнято наказ № 260 о/с, яким внесено зміни до наказу від 30 липня 2015 року № 202 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та зазначено, що він вважається звільненим з 17 серпня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, оскільки його не було повідомлено про початок проведення службового розслідування та про його результати, у нього не відбирались письмові пояснення з урахуванням положень частини третьої статті 15 Дисциплінарного статуту ОВС. Суд виходив з того, що належним документом, який підтверджує перебування особи в стані алкогольного сп'яніння, є висновок медичного огляду, однак такий у справі відсутній. Суд вважав необґрунтованим застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, оскільки при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяну шкоду, попередню поведінку позивача та визнання ним своєї вини.

Апеляційний суд, приймаючи протилежне рішення про відмову у задоволенні позову, вважав, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення дотримано передбаченої Дисциплінарним статутом ОВС процедури.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановили суди, 2 червня 2015 року приблизно о 24:00 год працівниками патрульної служби, які несли спільне чергування з активістами, було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1

3 червня 2015 року о 02:30 год лікарем обласного наркологічного диспансеру проведено медичний огляд позивача з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, за результатами якого зафіксовано, що ОСОБА_1 у стані сп'яніння не перебуває.

Позивач пояснював, що інцидент з приводу його затримання та освідування був для нього стресовою ситуацією, і після прибуття додому він вжив алкоголь. Однак при цьому він попередив свого безпосереднього керівника про те, що 3 червня 2015 року запізниться на службу. Однак, приблизно о 07:30 год 3 червня 2015 року його терміново викликали на роботу, і прибувши до міськвідділу, позивач доповів начальнику про інцидент, який трапився уночі. Пізніше інспектором кадрів були відібрані у нього пояснення з даного приводу.

Факт прибуття позивача 3 червня 2015 року на місце служби в стані алкогольного сп'яніння став підставою для проведення службового розслідування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході службового розслідування у позивача відібрано пояснення, в яких він повідомив про його затримання 2 червня 2015 року працівниками патрульної служби та активістами, та вказав, що вживав спиртні напої приблизно з 3 до 4 год 3 червня 2015 року.

Під час проведення службового розслідування, обласним наркологічним диспансером Житомирської обласної ради проведено освідування позивача. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 241 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (алкотестер «Драгер» - 1,93 %), знаходився у свідомості, орієнтувався всебічно правильно, дихання не змінене, похитування незначне, пальцеву пробу виконував без промахування, тремор пальців рук відсутній.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про те, що виписка із медичної картки, видана обласним наркологічним диспансером, підтверджує факт перебування позивача у стані алкогольного сп'яніння. Водночас, описаний лікарем стан позивача не унеможливлював надання останнім пояснень щодо фактичних обставин.

Згідно з постановою Пленуму Верхового Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд повинен дати відповідну оцінку.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання окружного суду на Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 вересня 2009 року № 400/666, в якій зазначено, що документом, який підтверджує наявність в особи стану алкогольного сп'яніння, є висновок медичного огляду, оскільки освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння проводилося не у зв'язку з керуванням транспортним засобом, а внаслідок факту прибуття на службу в нетверезому стані.

Усне попередження про намір запізнитися на роботу не має жодних юридичних наслідків, не спростовує факту появи на службі у стані алкогольного сп'яніння та не є підставою для звільнення від відповідальності за таке.

Посилання позивача на те, що йому не було відомо про призначене щодо нього службове розслідування, спростовуються тим, що у межах такого розслідування у нього відбиралися пояснення, крім того, він погодився на проходження медичного освідування, яке теж проводилося в рамках розслідування.

Проведення відповідачем службового розслідування і складення за його результатами висновку протягом одного дня не суперечить Дисциплінарному статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230.

Таким чином, факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у перебуванні на службі у стані алкогольного сп'яніння, підтверджується матеріалами службового розслідування.

Згідно зі статтею 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Тобто, за вчинення особою порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Однак, подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Так, наказ УМВС України в Житомирській області № 738 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідності» прийнято 5 червня 2015 року, а наказ № 202 о/с, яким його було реалізовано, винесений 30 липня 2015 року, тобто у період тимчасової непрацездатності позивача.

Водночас, колегія суддів враховує, що 23 вересня 2015 року УМВС України в Житомирській області прийнято наказ № 260 о/с, яким внесено зміни до наказу від 30 липня 2015 року № 202 о/с і зазначено, що ОСОБА_1 вважається звільненим з органів внутрішніх справ з 17 серпня 2015 року - після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

З урахуванням викладеного, наказ УМВС України в Житомирській області 5 червня 2015 року № 738 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідності реалізовано в межах строків, визначених статтею 18 Дисциплінарним статутом.

Позивач у касаційній скарзі наголошує на тому, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, і накладене на нього дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості вчиненого ним проступку і ступеню його вини.

З цього приводу Суд вважає, що звільнення зі служби за порушення дисципліни, що виразилось у перебуванні на службі у стані алкогольного сп'яніння, може застосовуватись як крайній захід дисциплінарного впливу за наявності достовірних, беззаперечних та обґрунтованих доказів перебування на службі в нетверезому стані.

Такий факт стосовно ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в ході службового розслідування та не був спростований під час розгляду цієї справи, і відповідач, вирішуючи питання про застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення, діяв в межах повноважень та у передбачений законодавством спосіб.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що апеляційним судом правильно вирішено спір, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Апеляційним судом не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив :

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Постанова виготовлена у повному обсязі 17 жовтня 2018 року.