Справа № 820/1623/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1623/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018, суддя Мороко А.С., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 25.05.18 по справі № 820/1623/18

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне виробничо-комерційне підприємство "ПРОГРЕС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.11.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, оскільки приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" за результатом здійснення господарських операцій із контрагентами було отримано податкові накладні, що складені у відповідності до вимог ст.201 Податкового кодексу України та зареєстровані в ЄРПН в установлений строк, а також здійснено відповідний розрахунок з контрагентами у повному обсязі, отже податковий кредит сформовано правомірно.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у звязку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фахівцем Головного управління ДФС у Харківській області проведена позапланова документальна виїзна перевірка приватного виробничо-комерційного підприємства "ПРОГРЕС" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "СОТОНІК" за березень 2017 року, ТОВ "Рей-Буд" за лютий 2017 року, ТОВ "КАЛЛІОС" за грудень 2016 року, та подальшому ланцюгу постачання.

Результати перевірки оформлені актом №16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: п.198.1, п. 198.3, п.198.6, ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями встановлено завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за березень 2017 року на суму 1053,00 грн; відсутність оформлення за звітні періоди декларування ПДВ за грудень 2016, лютий, березень 2017 року неправомірно визначених сум податкового кредиту та податкових зобовязань:

- порушено норми пп. „а п. 198.1 ст. 198, п.п. 198.3 ст. 198, п.п 192.1.2 п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України сум податкового кредиту при придбанні товарів встановлено завищення на загальну суму 168939 грн., у тому числі: за грудень 2016 року у сумі 21379,00 грн, за лютий 2017 року у сумі 84236,00 грн, за березень 2017 року у сумі 63324,00 грн.

- порушено норми п. 185.1 cт. 185 та п. 187.1 ст. 187, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України встановлено завищення сум податкових зобовязань при продажу товарів на загальну суму 172745,00 грн, у тому числі: за грудень 2016 року у сумі 21595 грн., за лютий 2017 року у сумі 85955 грн., за березень 2017 року у сумі 65195 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 14.11.2017: № НОМЕР_1, яким податковим органом збільшено позивачу податкове зобов'язання на суму 1053,00 грн та застосовано штраф у розмірі 263,25 грн; № НОМЕР_2, яким контролюючим органом зменшено платнику податків податкове зобов'язання на суму 172745,00 грн та зменшено податковий кредит в розмірі 168939,00 грн.

Не погоджуючись із винесенням вказаних податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "КАЛЛІОС", ТОВ "РЕЙ-БУД", ТОВ "СОТОНІК".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 17 П(С)БУ 16 Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно до п.18 П(С)БУ 16, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти;

інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно з абз. 5 п. 19. Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), як витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обєктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі обєкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З акту перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 вбачається, що підставою для зафіксованих порушень слугував висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Так, 05 грудня 2016 року між приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" (покупець) та ТОВ "КАЛЛІОС" (постачальник) укладено договір поставки № 14, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар-запасні частини у кількості, якості та асортименті, зазначених у рахунках-фактурах, накладних, що виставляються постачальником і є частиною договору з моменту їх підписання повноваженими представниками сторін.

Відповідно до умов договору № 1212 від 12.12.2016, ТОВ "КАЛЛІОС" (первісний кредитор) передає ТОВ "АГРОСПРАВИ" (новий кредитор), а останній в свою чергу приймає право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором № 14 від 05.12.2016 , укладеним між ТОВ "ТОВ "КАЛЛІОС" та приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС".

Згідно до пункту 3.1 вказаного договору поставки якість товару, що передається, повинна відповідати вимогам законодавства України.

Проте, під час перевірки у позивача податковим органом встановлено відсутність будь-яких документів, які можуть підтверджувати якість товару (сертифікати якості, сертифікати відповідності, паспорти якості).

Відповідно до пункту 4.1 договору № 14 від 05.12.2016, доставка товару здійснюється транспортом покупця.

На підтвердження виконання зазначеного договору представником надано до матеріалів справи видаткову накладну № 43 від 05.12.2016, товарно-транспортну накладну № 43 від 05.12.2016, з яких вбачається, що водієм визначено директор підприємства ОСОБА_1, який самостійно їздив до м. Лисичанськ Луганської області. Під час проведення перевірки підприємства контролюючим органом встановлено, що наказ та посвідчення про відрядження директора приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" м. Лисичанськ не оформлювались.

Крім того, в акті перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 міститься посилання податкового органу на отриману від Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області податкову інформацію № 214/08-29-12-01 від 29.03.2017 щодо ТОВ "КАЛЛІОС", відповідно до якої встановлено наступне.

Оскільки ТОВ "КАЛЛІОС" не надано на перевірку документи стосовно взаємовідносин з контрагентами у грудні 2016 року та січні 2017 року, не має можливості підтвердити факт отримання/реалізації ідентифікованих товарів/послуг. На адресу ТОВ "КАЛЛІОС" оформлено податкові накладні на придбання побутової техніки, продуктів харчування, меблів, плит деревинностружкових, вугілля деревного у контрагентів-постачальників, при цьому, у вказаного підприємства оформлено податкові накладні на реалізацію товарів/послуг номенклатури відмінної від номенклатури товарів з придбання, а саме: арматури, дроту, лічильників, пальників, шестерней, труб, тензоперетворювачів, рукавиць, окулярів, цвяхів, електродів, реле, фланцю, повітроводів, опір, фольги, балок, дизельного палива, рель сів, алмазних різців, колодок, свердл, скла, молотків відбійних та надання послуг з організації перевезень вантажів, технічного обслуговування спектрометра, діагностики несправності обладнання. Таким чином, наявні маніпуляції звітними даними та пересортування ТОВ "КАЛЛІОС", які дали можливість сформувати його контрагентам у 2016 році та січні 2017 року технічний податковий кредит та зменшити податкові зобов'язання по ланцюгу постачання. Також, вбачається використання схемного кредиту, спрямованого на отримання податкової вигоди ТОВ "КАЛЛІОС" та його контрагентами по ланцюгу постачання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Крім того, в акті перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 податковий орган зазначив, що проведеним аналізом номенклатури товару постачальників ТОВ "КАЛЛІОС" відповідно до податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, за перевіряємий період, встановлено, що підприємство не здійснювало придбання товару, що нібито реалізовано до приватного виробничо-комерційного підприємства "ПРОГРЕС". Також, встановлено відсутність реальних господарських операцій, оскільки неможливо продати товар, який не був придбаним, що свідчить про відсутність фактичного руху товарів, а лише вказує на оформлення господарських операцій в паперовому вигляді без їх фактичного здійснення.

20 лютого 2017 року між року між приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" (покупець) та ТОВ "РЕЙ-БУД" (постачальник) укладено договір № 6, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар-запасні частини у кількості, якості та асортименті, зазначених у рахунках-фактурах, накладних, що виставляються постачальником і є частиною договору з моменту їх підписання повноваженими представниками сторін.

Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 5 від 01.03.2017, ТОВ "РЕЙ-БУД" (первісний кредитор) передає ПП"ВІАРТ" (новий кредитор), а останній в свою чергу приймає право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором № 6 від 20.02.2017, укладеним між ТОВ "РЕЙ-БУД" та приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС".

Згідно до пункту 3.1 договору № 6 від 20.02.2017 якість товару, що передається, повинна відповідати вимогам законодавства України. Проте, під час перевірки підприємства податковим органом встановлено відсутність будь-яких документів, які можуть підтверджувати якість товару (сертифікати якості, сертифікати відповідності, паспорти якості).

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця.

В матеріалах справи міститься товарно-транспортні накладні від 20.02.2017 № 152 та № 149, з яких вбачається, що водієм визначено директор підприємства ОСОБА_1, який самостійно їздив до м. Києва. Під час проведення перевірки підприємства контролюючим органом встановлено, що наказ та посвідчення про відрядження директора приватного виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" до м. Києва не оформлювались.

В акті перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 контролюючий орган посилається на отриману від ГУ ДФС у Херсонській області податкову інформацію № 126/21-22-14/10/40920296 від 11.04.2017, відповідно до якої зазначено наступне.

Контролюючим органом здійснено вихід за податковою адресою ТОВ "РЕЙ-БУД", де встановлено двоповерхову будівлю, на першому поверсі розташовано відділення "Райффайзен банк "Аваль" та кафе, ознак ведення фінансово-господарської діяльності не встановлено. Також, у грудні 2016 року, січні-березні 2017 року ТОВ "РЕЙ-БУД" документує придбання товарів та послуг різноманітної номенклатури, у 21-го підприємства-постачальника відбулась підміна товарних позицій ("перекрути" товарів), частково товари/послуги, придбані ТОВ "РЕЙ-БУД", залишились не реалізованими, а по деяких, в цей же період, зареєстровано в ЄРПН накладні на подальшу реалізацію товарів/послуг значно більшій кількості.

Крім того, аналізом номенклатури товару постачальників ТОВ "РЕЙ-БУД", по ланцюгу постачання відповідно до податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, за перевіряємий період, встановлено, що підприємство "АЛАНТАТРАНС" не здійснювало придбання товару, що нібито реалізовано на ТОВ "РЕЙ-БУД", який у свою чергу виписав податкові накладні на реалізацію даного товару на приватне виробничо-комерційне підприємство "ПРОГРЕС".

16 березня 2017 року між приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" (покупець) та ТОВ "СОТОНІК" (постачальник) укладено договір № 9, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар-запасні частини у кількості, якості та асортименті, зазначених у рахунках-фактурах, накладних, що виставляються постачальником і є частиною договору з моменту їх підписання повноваженими представниками сторін.

Відповідно до умов договору № 9 від 03.04.2017, ТОВ "СОТОНІК" (первісний кредитор) передає ТОВ "АГРОСПРАВИ" (новий кредитор), а останній в свою чергу приймає право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором № 9 від 16.03.2017 , укладеним між ТОВ "СОТОНІК" та приватним виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС".

Згідно до пункту 3.1 договору № 9 від 16.03.2017 якість товару, що передається, повинна відповідати вимогам законодавства України. Проте, під час перевірки підприємства податковим органом встановлено відсутність будь-яких документів, які можуть підтверджувати якість товару (сертифікати якості, сертифікати відповідності, паспорти якості).

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця.

В матеріалах справи міститься видаткова накладна № 6 від 16.03.2017 та товарно-транспортна накладна № 6 від 16.03.2017, з яких вбачається, що водієм вказаний директор підприємства ОСОБА_1, який самостійно їздив до м. Одеси. Під час проведення перевірки підприємства податковим органом встановлено, що наказ та посвідчення про відрядження директора приватного виробничо-комерційним підприємством "ПРОГРЕС" до м. Одеси не оформлювались.

В акті перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017 контролюючий орган посилається на отриману від ГУ ДФС в Одеській області податкову інформацію № 87/7/15-32-14-07-08 від 25.07.2017, відповідно до якої вказано наступне.

Контролюючим органом встановлено, що за податковою адресою ТОВ "СОТОНІК" не знаходиться, про що складено висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків ТОВ "СОТОНІК" № 4775/10/15-53-21-04 від 19.04.2017.

Також, перевіркою згідно системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за допомогою підсистеми "Аналітична система" АІС "Податковий Блок", між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість податковим органом встановлено, що у приватного виробничо-комерційного підприємства "ПРОГРЕС" за березень 2017 року значиться розбіжність по контрагенту ТОВ "СОТОНІК" на суму ПДВ 64377,24 грн з причини відсутності декларування ПЗ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "КАЛЛІОС", ТОВ "РЕЙ-БУД", ТОВ "СОТОНІК", а вважає вірними висновки відповідача, які викладені в акті перевірки № 16963/20-40-14-11-11/30291640 від 31.10.2017.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 прийняте з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 по справі № 820/1623/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 19.10.2018.