Справа № 0640/4230/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Житомирський окружний адміністративний суд
19 жовтня 2018 року м. Житомир справа №0640/4230/18
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для сплати позивачем транспортного податку у 2018 році.
2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи. Судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні призначено на 01 жовтня 2018 року о 10:10.
3. 28 вересня 2018 року представником відповідача до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтями 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подано відзив на позовну заяву вих. №1315/06-30-10-03 від 27.09.2018 (а.с. 66-68).
4. 01 жовтня 2018 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1, відповідно до змісту якого позивач просить розгляд справи за його відсутності, задовольнити позов у повному обсязі та стягнути із відповідача понесені судові витрати (а.с. 74).
01 жовтня 2018 року представником відповідача до відділу документального забезпечення суду подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 75)
Судовий розгляд справи, призначений на 01 жовтня 2018 року о 10:40 було відкладено на 18 жовтня 2018 року о 11:30 у зв'язку із неявкою сторін у судове засідання. (а.с. 77)
5. 18 жовтня 2018 року перед початком судового засідання представником відповідача до відділу документального забезпечення суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника у іншому судовому засіданні (а.с. 81).
18 жовтня 2018 року перед початком судового засідання представником позивача до відділу документального забезпечення суду подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 85).
В судове засідання, призначене на 18 жовтня 2018 року о 11:30 сторони та учасники справи не прибули, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Керуючись приписами частини третьої статті 194, частини дев'ятої статті 205, частини четвертої статті 229 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.
У відповідності до частини четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною п'ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Аргументи учасників справи
6. Як встановлено зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що контролюючим органом було здійснено нарахування податкового зобов'язання з транспортного податку у 2018 році за відсутності відповідних правових підстав.
Вказує, що позивачем було своєчасно, у встановленому порядку та у повному обсязі сплачено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2017 рік, однак, нарахування вказаного податкового зобов'язання у 2018 році є неправомірним, оскільки середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу є меншою, ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
Крім того, позивач також наголошує, що належний йому на праві власності транспортний засіб відповідно до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, також не може бути об'єктом оподаткування понад 1 року.
7. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву вих. №1315/06-30-10-03 від 27.09.2018 відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України належний позивачу транспортний засіб Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic є об'єктом оподаткування транспортним податком з строком експлуатації до 2-х років, а його вартість перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
Враховуючи вищевикладене, наголошує, що контролюючий орган при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством (а.с. 66-68).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
8. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 806590 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic 2016 року випуску. Реєстраційний номер НОМЕР_1. Дата реєстрації: 30 листопада 2016 року (а.с. 44).
Не погоджуючись із рішеннями фіскального органу, наголошуючи, що відповідачем було здійснено нарахування податкового зобов'язання з транспортного податку у 2018 році за відсутності відповідних правових підстав, а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню у судовому порядку, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
13. Положеннями статті 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Основного Закону визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
14. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Положеннями підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України врегульовано, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 55.1 статті 55 Податкового кодексу України регламентовано, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.
Положеннями підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.
Приписами підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України врегульовано, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Згідно з пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").
ОЦІНКА СУДУ
Як встановлено із матеріалів справи, підставою для винесення спірних податкових повідомлень рішень є висновки контролюючого органу, що належний позивачу транспортний засіб Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic є об'єктом оподаткування транспортним податком з строком експлуатації до 2-х років, а його вартість перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
17. Суд критично ставиться до доводів відповідача в частині правомірності віднесення належному позивачу транспортного засобу до об'єкту оподаткування та зазначає наступне.
Відповідно до наявної у матеріалах справи роздруківки відомостей з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic 2016 року випуску для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України становить 978 868,50 грн (а.с. 88).
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3 723 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 22,41 гривні.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic 2016 року випуску (978 868,50 грн) є меншою за 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 року (1 303 050 грн), а тому доводи відповідача у даній частині є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
18. Щодо доводів контролюючого органу в частині віднесення належного позивачу транспортного засобу до об'єкту оподаткування транспортним податком з строком експлуатації до 2-х років, суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження вказаної інформації відповідач посилається на Перелік легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
Суд критично ставиться до доводів відповідача та наголошує, що відповідно до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Meccedes-Benz GLE 350D 4 Matic 2016 року випуску є об'єктом оподаткування транспортним податком до 1 року (а.с. 89-94).
Враховуючи факт придбання та первинної реєстрації транспортного засобу 30 листопада 2016 року, доводи позивача в частині правомірності нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з транспортного податку фізичних осіб виключно в 2017 року є обґрунтованими та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.
Висновки суду за результатом розгляду справи
19. Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
20. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
21. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
22. Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовних вимог та керуючись частиною першою 139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Житомирській області на користь позивача 704,80 грн судових витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем згідно квитанції від 23 серпня 2018 року.
23. Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI, відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Поняття "витрати на правову допомогу" у даному контексті - це витрати, пов'язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов'язані з розглядом справи в суді.
Враховуючи вищевикладене, компенсація судових витрат здійснюється саме за участь особи, яка надавала правову допомогу, та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов'язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.
24. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня сукупність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу, їх розміру та співмірності.
Зокрема, ані, позивачем, ані його представником не було надано: квитанції або платіжного доручення про оплату судових витрат на правничу допомогу, договору про надання правничої допомоги, детального опису виконаних робіт та розрахунок гонорару за договором про надання правничої допомоги та інших доказів на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу, їх розміру та співмірності.
Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем судові витрати на правничу допомогу не підтвердженні сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, а тому стягнення із відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 19 жовтня 2018 року.

Суддя Попова Оксана Гнатівна