Справа № 810/2775/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м.Київ справа № 810/2775/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Бучанської міської ради, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Кабінету ОСОБА_2 України, про визнання протиправним та скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Відділу Держгеокадастру у м.Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області №01-8/102-16 від 22.08.2016 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка, 34-а, в м. Буча Київська області;

- зобовязати Відділ Держгеокадастру у м. Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка,34-а, в м. Буча Київська області.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на підставі рішення Бучанської міської ради Київської області від 24.09.2015 №2482-78-VI нею був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте відповідачем відмовлено у його погодженні у звязку з невідповідністю проекту вимогам статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України, а саме: розташування запитуваної земельної ділянки у складі масиву земель лісового фонду державної форми власності, розпорядження якими здійснює Кабінет ОСОБА_2 України. Позивач вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що земельна ділянка по вул. Івана Франка, 34-а, в м. Буча Київська області розташована у м. Буча та належить до комунальної власності міста, а тому повноваження по розпорядженню цією ділянкою належать Бучанській міській раді.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду (суддя Дудін С.О.) від 20.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №810/2775/16, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Відділ Держгеокадастру у м. Буча Київської області проти позову заперечував та пояснив, що у мотивувальній частині рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц, яке залишено без змін апеляційним судом Київської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ОСОБА_3 Судом України, встановлено, що землі площею 890 га, які були віднесені до земель житлової та громадської забудови на підставі рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 Про віднесення земель Бучанської селищної рад, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови, є землями лісового фонду державної форми власності. При цьому, рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 по справі №367/4187/14-ц рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови визнано недійсним. Відповідач стверджує, що запитувана позивачем до відведення земельна ділянка площею 0,0528 га за адресою: м.Буча, вул.Івана Франка,34-а знаходиться у межах 890 га. Оскільки відповідно до статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України землями державної форми власності розпоряджається, надає у власність для несільськогосподарських потреб та вилучає Кабінет ОСОБА_2 України, відповідач вважає, що рішення Бучанської міської ради Київської області від 24.09.2015 №2482-78-VI було прийнято поза межами повноважень органів місцевого самоврядування, а тому оскаржуваний висновок №01-8/102-16 від 22.08.2016 відповідає положенням чинного земельного законодавства України та правові підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Бучанську міську раду, на стороні відповідача - Кабінет ОСОБА_2 України, зупинено провадження у справі до 21.11.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 у звязку з витребуванням доказів провадження у справі було зупинено до 14.12.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 за клопотанням представника позивача провадження у справі було зупинено до 13.01.2017.

13.01.2017 судове засідання у цій справі було знято з розгляду у звязку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 постановлено поновити провадження у справі з 02.02.2017.

02.02.2017 до суду від Бучанської міської ради надійшли письмові пояснення у справі, у яких третя особа зазначила, що запитувана позивачем до відведення земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови в межах міста Буча, розпорядження якими здійснює саме Бучанська міська рада, що, серед іншого, було встановлено рішенням Ірпінського міського суду від 26.10.2004 у справі №2-1961/2004, рішенням Ірпінського міського суду від 16.06.2005 у справі №2-1528/2005, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2006 у справі №266/2-2005/12. Третя особа зауважує, що вказані обставини також підтверджуються: рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради від 19.11.1966 №887 «Про адміністративно-територіальні зміни»; рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради від 28.10.1968 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) рад депутатів трудящих Київської області»; генеральним планом селища Буча, затвердженим 30.08.1968; матеріалами по обліку земель графічним способом Києво-Святошинського району Київської області 1975 року; матеріалами грошової оцінки земель, що входять до складу селища Буча, проведеної у 1999 році; проектом формування території Бучанської селищної ради і встановлення меж селища Буча, схваленим рішенням Бучанської селищної ради від 18.05.2000 та затвердженим рішенням Ірпінської міської ради від 04.06.2000; рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області»; таксаційним описом зелених насаджень «Перспективний план організації і утримання зелених насаджень смт. Буча Київської області» та планом зелених насаджень смт. Буча Київської області; постановою Верховної ОСОБА_2 України від 09.02.2006 «Про віднесення селища міського типу Буча Ірпінської міської ради Київської області до категорій міст обласного значення»; матеріалами Генерального плану міста Буча Київської області, затвердженого 17.03.2015, та матеріалами плану зонування території, затвердженого рішенням 30.04.2015; листом Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства від 03.12.2014 №04-22/2187; висновком експертного дослідження від 11.10.2016; висновком науково-правової експертизи від 31.10.2016 №126/110-е.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження в адміністративній справі до одержання результатів судової земельно-технічної експертизи.

У звязку з надходженням до суду висновку судової експертизи, враховуючи закінчення терміну повноважень судді Дудіна С.О. щодо здійснення правосуддя, за результатом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 поновлено провадження в адміністративній справі; постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів"; призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 замінено первісного відповідача Відділ Держгеокадастру у м.Бучі Київської області, на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Київській області; продовжено підготовче провадження на 30 календарних днів; відкладено підготовче засідання.

10.07.2018 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Київській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що запланована позивачем до відведення земельна ділянка відноситься до земель державної форми власності, розпорядження якими здійснює Кабінет ОСОБА_2 України, у звязку з чим Бучанська міська рада не була повноважним органом для надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 у звязку з необхідністю витребування доказів підготовче засідання відкладено на 15.08.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.09.2018.

06.09.2018 до суду від Кабінету ОСОБА_2 України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні 06.09.2018 позивач, представник відповідача та представник Бучанської міської ради заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі зазначеної процесуальної норми Київський окружний адміністративний суд 06.09.2018 постановив усну ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

27.05.2015 ОСОБА_1 звернулася до Бучанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 1000 кв. м., в межах міста Буча (т.1, а.с.11).

Рішенням Бучанської міської ради Київської області від 25.06.2015 №2331-72-VI, з урахуванням змін, внесених рішенням від 24.09.2015 №2482-78-VI, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 528 кв. м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Івана Франка, 34-а в м.Буча, за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування (т.1, а.с.12).

На підставі заяви позивача ТОВ Будпром Проект було виготовлено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області (т.1, а.с.132-166).

Висновком відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради від 02.06.2016 №79 було погоджено вищевказаний проект землеустрою та встановлено вважати за можливе відвести земельну ділянку, площею 0,0528 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.14).

В подальшому проект землеустрою був поданий позивачем до Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області, за результатами розгляду якого було складено висновок від 22.08.2016 №01-8/102-16 Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 в м. Буча, вул.Івана Франка, 34-а (т.1, а.с.16).

Згідно з цим висновком, проект землеустрою не відповідає вимогам статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України, оскільки:

- в мотивувальній частині рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц, яке залишено без змін апеляційним судом Київської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ОСОБА_3 Судом України, встановлено, що землі площею 890 га, які були віднесені до земель житлової та громадської забудови на підставі рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 Про віднесення земель Бучанської селищної рад, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови, є землями лісового фонду державної форми власності;

- рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови визнано недійсним;

- земельна ділянка, яка передбачається до відведення, площею 0,0528 га за адресою: м.Буча, вул. Івана Франка, 34-а знаходиться в межах 890 га;

- відповідно до статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України землями державної форми власності розпоряджається, надає у власність для несільськогосподарських потреб та вилучає Кабінет ОСОБА_2 України.

Не погодившись з правомірністю цього висновку, ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин пятої та шостої статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Таким чином, єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. При цьому, у висновку про відмову погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинен бути наведений вичерпний перелік недоліків проекту, які обумовлюють неможливість його погодження.

Як було вказано вище, оскаржуваний висновок Відділу Держгеокадастру у м. Буча від 22.08.2016 №01-8/102-16 містить лише єдину підставу для відмови у погодженні розробленого позивачем проекту землеустрою та мотивований тим, що рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц було визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови, у звязку з чим запланована позивачем до відведення земельна ділянка площею 0,0528 га за адресою: м.Буча, вул. Івана Франка, 34-а, яка знаходиться в межах 890 га лісового фонду, може бути відведена у власність виключно з дозволу Кабінету ОСОБА_2 України.

Тобто, відмовляючи у погодженні проекту землеустрою, Відділ Держгеокадастру у м.Буча розцінив скасування судом рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 як доказ на підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду України.

Однак, суд не може погодитися з цією позицією відповідача з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК (у редакції станом на 22.06.2002) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 25.06.2002 №71/1-4-ХХІV Бучанська селищна рада вирішила віднести землі, вкриті деревною рослинністю (крім наданих у власність чи користування) в межах Бучанської селищної ради, до земель житлової та громадської забудови і визначила рахувати їх землями запасу, які обслуговуються Бучанською лісогосподарською установою (т.1, а.с.45).

До зазначених земель територіально відноситься також і спірна земельна ділянка, що сторонами по суті не заперечується.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц, яке залишено без змін рішеннями судів вищих інстанцій, визнано недійсним зазначене рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 (т.1, а.с.47-121).

Однак, на переконання суду, зазначена обставина не може у справі, що розглядається, вважатися такою, що безумовно свідчить про віднесення запланованої позивачем до відведення земельної ділянки саме до земель лісового фонду.

Відповідно до частин четвертої, пятої та сьомої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що правова оцінка, надана категорії спірної землі в судових рішеннях у справі №367/4187/14-ц, не є обовязковою для суду у даній справі. Зазначені рішення судів не можуть бути безумовною підставою для висновку про те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду. Проте, за наявності інших доказів, що свідчать про той чи інший статус цієї землі, ці рішення судів можуть бути прийняті до уваги.

Вищий адміністративний суд України в Листі від 14.11.2012 №2379/12/13-12 зазначив, що передбачене частиною першої статті 72 КАС України (в редакції до 15.12.2017) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України (в редакції до 15.12.2017), учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України (в редакції до 15.12.2017).

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України (в редакції до 15.12.2017) щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Суд звертає увагу на те, що судовими рішеннями у справі №367/4187/14-ц перевірялась, окрім іншого, правомірність Рішення від 25.06.2002, проте, судами у зазначеній справі не було надано оцінку рішенню Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року №49-3-ХХІV Про віднесення земель Ірпінського регіону, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови, яке є дійсним та має ключове значення при визначенні належності спірної земельної ділянки до тієї чи іншої категорії (т.3, а.с.76).

Так, вказаним рішенням Ірпінська міська рада Київської області віднесла землі, вкриті деревною рослинністю (крім наданих у власність чи користування) в межах Ірпінського регіону, до земель житлової та громадської забудови та визначили рахувати їх землями запасу, які обслуговуються Бучанською лісогосподарською установою.

Цим рішенням деревну рослинність, зазначену у пункті 1 даного рішення, було віднесено до категорії зелених насаджень у межах населених пунктів регіону, догляд за якими покладено на Бучанську лісогосподарську установу.

Суд звертає увагу на те, що в тексті вказаного рішення відсутня вказівка про те, що воно було прийнято на підставі чи з урахуванням рішення Бучанської селищної ради від 25.06.2002 №71/1-4-ХХІV, чи має будь-який інший зв'язок з ним.

Отже, рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року №49-3-ХХІV мало повноцінне юридичне значення, оскільки воно було прийнято в межах проведення державно-правового експерименту розвитку місцевого самоврядування в Ірпінському регіоні, що діяв протягом 2001-2005 років.

Так, 05.04.2001 Верховною ОСОБА_2 України був прийнятий Закон України №2352-ІІІ «Про державно-правовий експеримент розвитку місцевого самоврядування в місті Ірпені, селищах Буча, Ворзель, Гостомель, Коцюбинське Київської області» (далі Закон №2352).

Згідно з положеннями статті 1 цього Закону державно-правовий експеримент розвитку місцевого самоврядування в Ірпінському регіоні (далі - експеримент) - випробування на практиці за державного сприяння поряд з традиційними нових форм організації місцевого самоврядування на території Ірпінського регіону, де проводиться експеримент, з метою можливого застосування набутого досвіду в діяльності органів місцевого самоврядування на всій території України

При цьому під Ірпінським регіоном розумілася територія, яка включає в себе місто обласного значення Ірпінь та селища Буча, Ворзель, Гостомель, Коцюбинське Київської області, що мають спільні особливості розвитку, єдину соціально-економічну інфраструктуру.

Експеримент проводиться на території Ірпінського регіону протягом п'яти років з дня набрання чинності цим Законом (стаття 3 Закону №2352).

Особливості застосування законодавства України на території, де здійснюється експеримент, були визначені статтею 4 Закону №2352, якою передбачено, що у своїй діяльності територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування, а також підприємства, установи, організації, що знаходяться в Ірпінському регіоні, під час проведення експерименту керуються Конституцією України та цим Законом. Закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень статті 13 Закону №2352 міська, селищні ради, що діють на території проведення експерименту, мають право з урахуванням особливостей, встановлених

цим Законом, розглядати і вирішувати всі питання, віднесені Конституцією та законами України до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня, за винятком питань, які згідно із законом вирішуються виключно місцевими референдумами.

Рішення міської, селищних рад, їх виконавчих комітетів, прийняті у межах компетенції, наданої їм законом, обов'язкові для виконання всіма органами, підприємствами, установами і організаціями, їх посадовими особами, а також громадянами відповідно на території міста і селищ. Рішення Ірпінської міської ради, її виконавчого комітету, що стосуються спільних інтересів територіальних громад Ірпінського регіону, прийняті в межах компетенції, наданої цим Законом, є обов'язковими для виконання на всій території регіону.

Згідно зі статтею 14 Закону №2352 виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання, визначені частиною першою статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Виключно на пленарних засіданнях селищних рад вирішуються питання, передбачені частиною першою статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", за винятком пунктів 24, 26, 28, 36, 37, 39, 42, 44, 46, вирішення яких належить до виключної

компетенції міської ради. У розгляді цих питань міською радою беруть участь з правом дорадчого голосу відповідні селищні голови, депутати селищних рад, інші представники органів місцевого самоврядування селищ. Пропозиції селищних рад, їх виконавчих комітетів із зазначених питань підлягають обов'язковому розгляду міською радою.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що до виключної компетенції Ірпінської міської ради належало вирішення питань, передбачених пунктами 24, 26, 28, 36, 37, 39, 42, 44, 46 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Інші питання могли бути вирішені як Ірпінською міською радою, так і Бучанською селищною радою. При цьому, у випадку розгляду відповідних питань Ірпінською міською радою у засіданні мали право брати участь представники Бучанської селищної ради (голова, депутати тощо) з правом дорадчого голосу, а їхні пропозиції підлягали обовязковому розгляду Ірпінською міською радою.

У свою чергу, частиною першою статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на 27.06.2002) було передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання:

- вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34);

- прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (п.41);

- затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації (п.42).

Отже, саме рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року потягло за собою юридичні наслідки у вигляді надання землям, вкритим деревною рослинністю (крім наданих у власність і користування) в межах Ірпінського регіону (включаючи смт. Буча), статусу земель житлової та громадської забудови. Саме цим рішенням було зобовязано відділ земельних ресурсів внести відповідні зміни до земельно-облікових матеріалів. Відповідно, рішення Бучанської селищної ради від 25 червня 2002 року не потягло за собою жодних правових наслідків.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Положення аналогічного змісту закріплені в статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Натомість рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року на сьогоднішній день не скасовано та не визнано недійсним, а залишається чинним і продовжує діяти. Вказане підтверджується рішеннями Вищого адміністративного суду України, зокрема, у справах № К/9991/47296/12 від 09 жовтня 2012 року, № К/9991/47372/12 під 09 жовтня 2012 року, № К/9991/50816/12 від 09 жовтня 2012 року та № К/9991/50508/12 від 09 жовтня 2012 року.

Таким чином, за наявності чинного на теперішні й час рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року про віднесення земель, вкритих деревною рослинністю (крім наданих у власність чи користування) в межах Ірпінського регіону, до земель житлової та громадської забудови, викладені у спірному висновку від 22.08.2016 №01-8/102-16 твердження Відділу Держгеокадастру у м. Буча про належність запланованої позивачем до відведення земельної ділянки до земель лісового фонду державної форми власності є безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи адресовані Ірпінському міському голові листи Управління житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації від 19.10.2001 №04-01/772 та Бучанського лісгоспу №5/176 від жовтня 2001 року (вхідний номер 1862/01-08 від 09.10.2001) з проханням розглянути на сесії міської ради питання передачі до комунальної власності міста земель Бучанського лісгоспу загальною площею 3035 га (Ірпінська лісова дача 1450 га, Бучанська лісова дача 890 га, Ворзельська лісова дача 509 га, Кічеєвська лісова дача 186 га) (т.3, а.с.82-83).

За результатом розгляду цих листів Ірпінська міська рада рішенням від 25.10.2001 №313-25-ХХІІІ дала згоду на прийняття у комунальну власність Ірпінського регіону Бучанського лісгоспу (т.3, а.с.81).

Доказів скасування цього рішення органу місцевого самоврядування суду під час розгляду справи надано не було.

Також суд звертає увагу на те, що при прийнятті рішення від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц Ірпінський міський суд Київської області виходив, зокрема, з такого.

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 № 219-17-ІV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» затверджено межі населеного пункту смт. Буча, розроблені ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», й відповідно до даного рішення загальна площа смт. Буча складає 2658,1362 га. Тобто, до вказаної площі увійшли землі, які раніше рішенням Бучанської селищної ради від 25.06.2002 № 71/1-4-ХХІV віднесено до земель житлової та громадської забудови та зараховано їх землями запасу, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа.

На підставі наведеного Ірпінський міський суд Київської області дійшов висновку, що до прийняття обласною радою 22.10.2004 рішення, яким встановлено межі смт. Буча, спірні земельні ділянки, цільове призначення яких змінювалось рішенням Бучанської селищної ради від 25.06.2002 №71/1-4-ХХІV, знаходились за межами населеного пункту і рада не мала законних підстав ними розпоряджатись.

Натомість, суд звертає увагу на те, що рішенням виконкому Київської обласної ОСОБА_2 депутатів трудящих від 28.10.1968 №791 були затверджені представлені відповідними виконкомами акти по уточненню адміністративних меж міських (селищних) ОСОБА_2 депутатів трудящих, у тому числі, Ірпінської міської ради, до складу якої входили місто Ірпінь, селища Буча, Ворзель, Гостомель та Коцюбинське (т.2, а.с.16-21).

Отже, до прийняття Київською обласною радою рішення від 22.10.2004 № 219-17-ІV межі селища Буча визначалися на підставі рішення виконкому Київської обласної ОСОБА_2 депутатів трудящих від 28.10.1968 №791.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради депутатів трудящих від 30.08.1968 (т.4, а.с.20-21) був погоджений проект генерального плану розвитку селищ міського типу Буча і Гостомель, як курортних населених пунктів (т.4, а.с.37-201).

Вказаним генеральним планом було охоплено селище міського типу Буча, до якого адміністративно та планувально включено село Яблунька (т.4, а.с.41).

Розділом 5 «Зелені насадження» цього генерального плану (т.4, а.с.102-112) було передбачено, що оскільки смт. Буча майже повністю розташоване на території Бучанської лісової дачі, Бучанського лісгоспу, Київського облкомунгоспу, насадження загального користування у ньому по суті відсутні. Наявний один сквер 0,8 га біля залізничного вокзалу Буча та, частково, як парк, використовується невелика ділянка старого березового лісу, розташованого по вул. Садова.

Загальна площа Бучанської лісової дачі складає 890 га, у тому числі лісова площа займає 558 га та нелісова 332 га, тобто 40%.

Нелісова площа в основному являє собою садибну забудову 250 га, на якій лісові насадження повністю відсутні або зустрічаються лише як одиничні дерева. Під вулицями зайнято 73 га та інші землі складають 9,0 га.

Вкрита лісом площа (555 га) в значній мірі також зайнята забудовами здебільшого піонерськими таборами та частково індивідуальною жилою забудовою. Проте щільність насаджень на цих територіях перевищує 0,3, у звязку з чим лісовпорядкуванням, проведеним у 1966-1967 роках, вони віднесені до лісовкритих площ.

Таким чином, зі вказаного генерального плану вбачається, що територія Бучанської лісової дачі була, по-перше, частково забудованою жилими та іншими будівлями та, по-друге, щільність покриття її деревними насадженнями становила приблизно 0,3.

Отже, лише факт віднесення 890 га до земель Бучанської лісової дачі не є безумовним свідченням про віднесення цих земель до категорії лісу, оскільки ще у 60-х роках минулого століття значну частину території Бучанської лісової дачі (а саме: 40%) займали землі нелісового призначення 332 га.

Відповідно до пункту а частини другої статті 55 ЗК (у редакції, чинній станом на час прийняття Рішення 27.06.2002) до земель лісового фонду не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Згідно пунктів а, в частини другої статті 55 ЗК (у редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного висновку) до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до частини другої статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України не належать зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Приймаючи до уваги викладене, у суду відсутні підстави вважати заплановану позивачем до відведення земельну ділянку такою, що безумовно віднесена до категорії лісів, оскільки Рішенням від 27.06.2002, яке на теперішній час є чинним, віднесено відповідні землі до земель, зайнятих зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які в силу закону не можуть належати до земель лісового фонду.

Крім того, з метою зясування обставин фактичного розташування запитуваної позивачем до відведення земельної ділянки судом ухвалою від 02.02.2017 у цій справі призначено земельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені, серед іншого, такі питання:

- чи розташована земельна ділянка по вул. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої був наданий рішенням Бучанської міської ради Київської області від 24.09.2015 №2482-78-VІ, у затверджених рішенням виконкому Київської обласної ОСОБА_2 депутатів трудящих від 28.10.1968 №791 адміністративних межах селища Буча Київської області?

- чи розташована земельна ділянка по вул. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої був наданий рішенням Бучанської міської ради Київської області від 24.09.2015 №2482-78-VІ, у затверджених рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 №219-17-ІV межах населеного пункту селища Буча Ірпінського регіону Київської області (відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж селища Буча Ірпінського регіону Київської області, розробленого Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»)?

Надаючи відповіді на поставлені судом запитання, судовий експерт виходив з такого.

В рішенні виконкому Київської обласної ради депутатів трудящих від 28.10.1968 №791 не вказана площа селища Буча Київської області.

Згідно координат поворотних точок меж селища Буча, наданих Бучанській міській раді ДП «Київський інститут землеустрою» із листом від 02.06.2017 №06-1.2/522 в електронному вигляді (файли форматів .in4, .xml, .xls) на диску для лазерних систем зчитування CD-RAxent, до затвердження рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 №219-17-IV нових меж селища Буча, площа селища Буча Київської області становила 923,5469 га.

Координати поворотних точок меж селища Буча, які затверджені рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 №219-17-IV, були визначені ДП «Київський інститут землеустрою» при розробленні проекту землеустрою щодо відведення і зміни меж селища Буча Ірпінського регіону Київської області.

За результатами камеральної обробки координат поворотних точок меж території, які були визначені при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області, координат поворотних точок меж селища Буча, наданих Бучанській міській раді ДП «Київський інститут землеустрою» із листом від 02.06.2017 №06-1.2/522, та координат поворотних точок меж селища Буча, визначених при розробленні проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж селища Буча Ірпінського регіону Київської обласної ради від 22.10.2004 №219-17-IV, з використанням програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/DeltaXEVersion 5.0 Professional, встановлено наступне:

1. Територія, за рахунок якої за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул.. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області передбачається формування земельної ділянки, розташована в межах селища Буча Київської області, затверджених рішенням виконкому Київської обласної ОСОБА_2 депутатів трудящих від 28.10.1968 №791, згідно координат поворотних точок меж селища Буча, наданих Бучанській міській раді ДП «Київський інститут землеустрою» із листом від 02.06.2017 №06-1.2/522 в електронному вигляді (файли форматів .in4, .xml, .xls) на диску для лазерних систем зчитування CD-RAxent.

2. Територія, за рахунок якої за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул.. Івана Франка, 34-а в м. Буча Київської області передбачається формування земельної ділянки, розташована в межах селища Буча Київської області, затверджених рішенням Київської обласної ради від 22.10.2004 №219-17-IV, згідно координат поворотних точок меж селища Буча, визначених ДП «Київський інститут землеустрою» при розробленні проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж селища Буча Ірпінського регіону Київської області.

Учасники справи не надали суду жодних заперечень чи зауважень до висновку судової експертизи.

У суду відсутні підстави не довіряти зазначеному висновку судової експертизи, оскільки дослідження було проведено кваліфікованими фахівцями, атестованими в якості судових експертів, які мають відповідну спеціальність, досвід роботи за фахом, та були попереджені про кримінальну відповідальність на надання завідомо неправдивого висновку.

Отже, висновком судової експертизи підтверджено, що запланована позивачем до відведення земельна ділянка розташована в межах селища Буча Київської області, затверджених рішенням виконкому Київської обласної ОСОБА_2 депутатів трудящих від 28.10.1968 №791.

Наведене, у свою чергу, свідчить, що запитувана земельна ділянка на момент прийняття Бучанською міською радою Київської області рішення від 24.09.2015 №2482-78-VI, належала до земель комунальної власності, розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування, у даному випадку Бучанська міська рада.

Таким чином, судом встановлено, що Відділ Держгеокадастру у м.Буча при прийнятті негативного висновку керувався виключно судовими рішеннями у справі №367/4187/14-ц, не дослідивши інші документи, чим було порушено право позивача на обґрунтований, добросовісний, розсудливий та пропорційний розгляд поданого ним проекту землеустрою.

Приймаючи до уваги те, що рішення судів у справі №367/4187/14-ц прийняті за іншого предмету спору та підстав позову, інших сторін та учасників справи, оскільки судами не надавалась оцінка доказам, які є ключовими при вирішенні справи, що розглядається, суд вважає, що зазначені рішення судів не свідчать про безумовне віднесення запитуваної позивачем земельної ділянки до земель лісового фонду.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відділ Держгеокадастру у м.Буча необґрунтовано відмовив позивачу у погодженні проекту землеустрою спірної земельної ділянки, у звязку з чим спірний висновок №01-8/102-16 від 22.08.2016 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а вимоги позивача в цій частині задоволенню.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд зазначає, що згідно з частиною восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту.

Враховуючи, що у спірному висновку Відділу Держгеокадастру у м. Буча в якості єдиної підстави для відмови у погодженні розробленого позивачем проекту землеустрою зазначено про віднесення запланованої до відведення земельної ділянки до земель лісового фонду державної форми власності, а ці твердження відповідача були спростовані в ході розгляду цієї справи, суд вважає, що будь-які інші перешкоди для погодження землевпорядної документації відсутні.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20 травня 2013 року N 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обовязків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні субєктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у субєкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобовязання судом субєкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні функції Головного управління Держгеокадастру у Київській області як суб'єкта владних повноважень стосовно вирішення питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жорстко обмежені в законодавчому порядку, оскільки відмова у такому погодженні має відповідати положенням земельного законодавства та може бути оскаржена у судовому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що під час розгляду справи у суді був встановлений факт неправомірної відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою та відсутність у спірному висновку посилань на будь-які інші недоліки землевпорядної документації, які могли б бути перешкодою у погодженні проекту землеустрою, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у звязку з чим повний та ефективний захист порушених права позивача потребує зобовязання ГУ Держгеокадастру у Київській області вчинити ті дії, від виконання яких він безпідставно ухилився, а саме: погодити проект землеустрою.

Відповідно до положень статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У даному випадку, на переконання суду, саме спонукання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є ефективним засобом правового захисту, який призведе до отримання позивачем бажаного результату та унеможливить порушення у майбутньому права позивача у вигляді ухилення від погодження землевпорядної документації або відмови у такому погодженні з будь-яких інших підстав, ніж ті, які були зазначені у спірному висновку.

При цьому, суд вважає непереконливими посилання відповідача на постанову Кабінету ОСОБА_2 України від 31.08.2016 №580 як на обставину, що унеможливлює погодження проекту землеустрою саме Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Так, вищевказаною постановою КМУ був затверджений Тимчасовий порядок взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - проект землеустрою) особа, яка відповідно до вимог статті 26 Закону України Про землеустрій є розробником проекту землеустрою (далі - розробник), подає до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою у паперовому та електронному вигляді.

Згідно з пунктом 5 Тимчасового порядку Територіальний орган Держгеокадастру в день надходження проекту землеустрою:

- приймає подані документи за описом та реєструє у системі електронного документообігу Держгеокадастру з обовязковим нанесенням штрих-коду, який включає реєстраційні індекс і дату документа;

- перевіряє відповідність оригіналу проекту землеустрою у паперовому вигляді проекту землеустрою в електронному вигляді;

- вносить до системи електронного документообігу Держгеокадастру проект землеустрою в електронному вигляді, засвідчений електронним цифровим підписом розробника, та викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якому відображено запроектовану земельну ділянку та інформацію про обмеження (у разі їх наявності).

Пунктами 7, 8 Тимчасового порядку визначено, що система електронного документообігу Держгеокадастру за принципом випадковості вибирає територіальний орган Держгеокадастру, який здійснюватиме погодження проекту землеустрою, та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження проекту землеустрою передає відповідному територіальному органу Держгеокадастру матеріали, зазначені у пункті 5цього Порядку.

Розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

Отже, зазначений Тимчасовий порядок визначає механізм взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру фактично лише з однією метою задля визначення за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру того територіального органу Держгеокадастру, який здійснюватиме погодження проекту землеустрою.

У даному ж випадку, територіальний орган Держгеокадастру, який здійснюватиме погодження розробленого позивачем проекту землеустрою, вже визначений, оскільки проект землеустрою був поданий для погодження до Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області ще до запровадження пілотного проекту постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 31.08.2016 №580. Таким територіальним органом є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, яке і повинно здійснити погодження розробленого позивачем проекту землеустрою.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 551,21 грн., що підтверджується квитанцією №442 від 05.09.2016 (т.1, а.с.13).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (тут і далі в редакції станом на момент звернення позивача до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою цього Закону встановлено, що за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VIII від 25.12.2015 розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня дорівнює 1378 гривень.

Отже, розмір судового збору за подання до суду позову немайнового характеру складає 551,20 грн. (0,4 х 1378,00 грн.), який і підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22.08.2016 №01-8/102-16 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка, 34-а, в м. Буча Київська області.

3. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Київській області погодити проект землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0528 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Івана Франка,34-а, в м. Буча Київська області.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (08292, АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код: 39817550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення підписано 17.10.2018.

Суддя Кушнова А.О.