Справа № 809/1948/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №809/1948/16

адміністративне провадження №К/9901/17366/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року (суддя - Микитин Н.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2017 року (головуючий суддя - Гніда О.М., судді: Качмар В.Я., Ніколіна В.В.) у справі № 876/2629/17 за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення позивача від 12.11.2016 року та зобов'язати його провести повну та всебічну перевірку такого звернення і надати обґрунтовану відповідь; визнати протиправною бездіяльність щодо надання відповідей від 22.11.2016 року № 17/7 р та від 15.12.2016 року та зобов'язати його провести повну та всебічну перевірку звернень від 12.11.2016 року, 05.12.2016 року і надати обґрунтовану відповідь.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, яку було залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2017 року, провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що цей спір належить розглядати в порядку кримінального, а не адміністративного судочинства, оскільки спірні відносини, які виникли між заявником та відповідачами, під час організації перевірки заяв, не є управлінськими, а повноваження цих органів регламентовані КПК України.

Не погодившись з зазначеними ухвалами, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою. Як на підставу для задоволення його скарги, позивач вказує на те, що позивачем оскаржуються бездіяльність відповідачів щодо неналежного розгляду заяви, яка подана у порядку Закону України «Про звернення громадян», а не у порядку КПК України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Разом із цим частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.

За приписами пункту першого частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативних актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Водночас, в силу пункту другого частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.

Враховуючи те, що дії прокурорів, які викладені у вказаному звернені та підлягають перевірці під час службового розслідування за зверненням позивача, стосуються неналежного виконання посадових обов'язків під час здійснення кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про підсудність цієї справи кримінальній юстиції, оскільки у цьому зверненні позивачем ставилось питання про проведення службової перевірки та службового розслідування відносно працівників прокуратури і притягнення їх до дисциплінарної відповідальності саме в межах розгляду кримінальної справи порушеної відносно позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110,частини другої статті 236 КПК України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони право і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновку, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Предметом оскарження даної справи є дії ОСОБА_3 вчинені ним саме у якості слідчого у кримінальному провадженні № 0000009, зокрема, порушення ним норм кримінального закону та вимог трудового законодавства в частині неналежного виконання посадових обов'язків безпосередньо при розслідуванні зазначеного провадження, неповнота досудового розгляду в цілому та неякісне проведення окремих слідчих дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що при визначенні юрисдикції, у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 1 Розділу «Перехідні положення» КАС України,

суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа