Справа № 826/19433/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 жовтня 2018 року м. Київ № 826/19433/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

в частині

вимог п.п. 3-4

належний позивач

в частині

вимог п.п. 5-8 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

до Міністерства юстиції України,

Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації),

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального

округу Суперфіна М.Б.

треті особи, які ОСОБА_2,

не заявляють ОСОБА_3,

самостійних вимог Приватне підприємство "Готельно-ресторанний комплекс "Апельсин"

на предмет спору

третя особа, яка Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

не заявляє

самостійних вимог

щодо предмета спору,

на стороні

ПАТ "Дельта Банк"

про визнання протиправним та скасування рішення, скасування рішень,

зобов'язання вчинити певні дії

представники позивача, відповідачів та третіх осіб 1 та 2 - не з'явилися;

учасників справи: належного позивача - Король В.В.;

третьої особи-3 - ОСОБА_5

третьої особи, на стороні ПАТ «Дельта Банк» - не прибули,

(у судовому засіданні 10.10.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (в ухвалі - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини ухвали),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2018 (головуючий суддя Пащенко К.С., судді: Чудак О.М., Шейко Т.І.) клопотання № 196 від 02.04.2018 ПАТ "Авант-Банк" задоволено частково; допущено заміну первинного позивача - ПАТ "Авант-Банк" належним позивачем - ПАТ "Дельта Банк", в частині вимог про:

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема:

запису про право власності № 13473120 від 28.02.2016;

запису про іпотеку № 13484141 від 29.02.2016;

запису про обтяження № 13483808 від 29.02.2016.

У судовому засіданні 03.10.2018 оголошено перерву до 10.10.2018.

Присутні в судовому засіданні 10.10.2018 представники співпозивача та третьої особи-3 просили позові вимоги задовольнити. При цьому, належний позивач відмічає, в тому числі у поданій заяві про зміну підстав позову б/н від 15.08.2018, що нікчемність договору застави майнових прав від 12.02.2015 тягне за собою, як наслідок, недійсність всіх подальших реєстраційних дій, які відбулися на підставі недійсного договору № 236. При цьому, ПАТ «Дельта Банк» не визнавало перехід прав за кредитними договорами: № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 та № 49.8.3/01/2009-КЛТ 18.02.2009 та договорами забезпечення на підставі такого нікчемного договору.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, 20.11.2015 за Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" (по тексту - ПАТ "Авант-Банк" або позивач) було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна - комплекс будівель готелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

29.12.2015 між гр. ОСОБА_2, як Іпотекодержателем, та ПАТ "Авант-Банк", як Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки, згідно умов п. 1.1. Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за договором банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/12/391 від 21.08.2012, передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: комплекс будівель готелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 11826 кв.м. (надалі - Предмет іпотеки).

25.02.2016 на адресу ОСОБА_2 (далі - третя особа-1) було надіслано повідомлення №№ 828 та 829 про нікчемність правочину від 29.12.2015.

29.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном М.Б. (в ухвалі - відповідач-3) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 28492686 та вчинено реєстраційний запис про право власності № 13473120, чим проведено державну реєстрацію права власності на Предмет іпотеки за третьою особою-1.

Надалі, ОСОБА_2, на підставі договору іпотеки № 322 від 29.0.2016, передав Предмет іпотеки в наступну іпотеку ОСОБА_3 (в подальшому - третя особа-2), у зв'язку із чим відповідачем-3 прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо іпотеки та заборони, індексні номери: НОМЕР_1, та внесено реєстраційні записи про іпотеку № 13484141 та обтяження № 13483808 відповідно.

Як випливає з матеріалів справи, раніше, до моменту державної реєстрації права власності на Предмет іпотеки за третьою особою-1, між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та Приватним підприємством «Нікіта-Т» (змінило найменування на Приватне підприємство Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин») (надалі - третя особа-3) був укладений кредитний договір № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007.

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором третя особа-3, як Іпотекодавець, на підставі іпотечного договору № 49.12/38/І 372/07-КЛТ від 23.08.2007, передала Відкритому акціонерному товариству «Кредитпромбанк», як Іпотекодержателю, в наступну іпотеку - готель іноземних спеціалістів «Жовтневий», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений об'єкт іпотеки належить третій особі-3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2004, що витікає з положень вступної частини договору № 49.12/38/І 372/07-КЛТ від 23.08.2007.

Окрім того, 18.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та Приватним підприємством Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» було укладений кредитний договір № 49.8.3/01/2009-КЛТ.

27.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк», як Продавцем, та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (альтернативно - належний позивач або ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно п. 2.1. якого Продавець погоджується продати Права вимоги (всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) Продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення) та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

05.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк», як Заставодавцем, та ТОВ «АС-Нафтогазресурс», як Заставодержателем, укладено договір застави майнових прав, зареєстрований за № 210. Відповідно до п. 1.1. договору предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем та юридичними особами. Станом на 05.02.2015 заборгованість за кредитними договорами становить 96 380 916,83 грн., в тому числі, по кредитним договорам: № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 та № 49.8.3/01/2009-КЛТ 18.02.2009.

12.02.2015 між ПАТ «Авант-Банк», як Заставодержателем, та ПАТ «Дельта Банк», як Заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав, зареєстрований за № 236. У відповідності до п. 1.1. правочину, предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем та юридичними особами. Заборгованість за кредитними договорами становить 96 380 916,83 грн., в тому числі, по кредитним договорам: № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 та № 49.8.3/01/2009-КЛТ 18.02.2009.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 910/1208/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2016, визнано недійсним договір застави майнових прав від 12.02.2015.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/13924/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Авант-Банк» до ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Окрім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/1539/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2017, зобов'язано третю особу-3 включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу ПАТ «Дельта Банк» у загальному розмірі 76 559 928,61 грн., як визнану.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 3 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?р;…&gч; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?я;…&gз;». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Предметом спору у цій справі в окремій її частині, як випливає зі змісту фактичних обставин справи, є реєстраційні дії відповідача-3 із державної реєстрації права власності на Предмет іпотеки за третьою особою-1.

Так, суд відмічає, що оскарження рішень відповідача-3 відбувається в контексті матеріально-правового питання реєстрації останнім права приватної власності на Предмет іпотеки за третьою особою-1, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном М.Б. вчинено відповідні записи, тобто спір фактично обумовлений позбавленням права власності особи на нерухоме майно в розрізі майнового питання переходу права власності, а відтак спір не є публічно-правовим, а є господарським, та підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд акцентує, що подібна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15, та Великою Палатою Верховного Суду в постановах від: 28.03.2018 у справі № 826/14433/16 та від 18.04.2018 у справі № 910/8132/17. Також правові висновки в частині питання «змісту публічно-правового спору та обставин справи» відображено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 357/14358/15-а).

Окрім того, додатково слід відмітити, що зауважуючи на наведені висновки про те, що спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, судом враховано, по-перше, прийняті у справах: № 910/1208/16, № 910/13924/15, № 910/1539/16, № 910/21378/15 (розглядалися Господарським судом міста Києва) судові рішення (окремі переглянуті в апеляційному і касаційному порядках), по-друге, підстави заявленого спору, пов'язані з питанням належності прав на нерухоме майно за ПАТ "Дельта Банк", про що, між іншим, відображено в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2018, а по-третє, що накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку, тому сам факт видання рішення про нікчемність договору іпотеки від 29.12.2015, реєстр. № 874, не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину, зокрема третьої особи-1 (правова позиція щодо останньої тези відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, справа № 910/12294/16).

З даного, відштовхуючись від оскарження рішень щодо реєстрації права власності, випливає та обставина, що в площині даного спору в частині вимог ПАТ "Дельта Банк" зачіпається вирішення питання права власності на нерухоме майно третьої особи-1, що вказує на наявність спору про право.

З огляду на наведені висновки, додатково, в розрізі тих обставин, що ПАТ "Дельта Банк" не було стороною договору іпотеки від 29.12.2015, реєстр. № 874, а договір застави майнових прав від 12.02.2015, зареєстр. за № 236, що був укладений між ПАТ «Авант-Банк» та ПАТ «Дельта Банк», визнано недійсним в судовому порядку, судом звертається увага, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Зауважені особливості в питанні «визнання правочинів недійсними» викладені в п. 2.15. постанови «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 пленуму Вищого господарського суду України та п. 10. постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 пленуму Верховного Суду України відповідно.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Аналогічні приписи щодо підстав для закриття провадження у справі містилися в редакції КАС України, що діяла на час виникнення спірних відносин.

Враховуючи викладене, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі щодо вимог ПАТ "Дельта Банк", суд вважає, що даний спір в частині вимог ПАТ "Дельта Банк" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, а також похідних, по суті, вимог щодо скасування рішення № 28505292 від 29.02.2016 та рішення № 28505767 від 29.02.2016, а також щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, непідвідомчій адміністративному суду, а є таким, що підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238, 241-243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 826/19433/16 в частині позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про:

1.1. Скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.;

1.2. Внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема:

запису про право власності № 13473120 від 28.02.2016;

запису про іпотеку № 13484141 від 29.02.2016;

запису про обтяження № 13483808 від 29.02.2016.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 1 ст. 256 та ч. 2 ст. 238 КАС України, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 19.10.2018.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко