Справа № 810/3137/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року № 810/3137/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з часу звільнення з Національної Поліції України, - 09.02.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після звільнення з органів внутрішніх справ та внесення, Головним управлінням Національної поліції в Київській області, змін в наказ №684 о/с від 20.10.2017 в частині зазначення вислуги років з 21 року 10 місяців 14 днів в календарному обчисленні та 25 років 03 місяці 06 днів в пільговому обчисленні на 22 роки 06 місяців 06 днів в календарному обчисленні та 25 років 10 місяців 28 днів в пільговому обчисленні, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2018 по справі №810/4068/17, яке набрало законної сили, він звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", однак, останній, протиправно відмовив йому у цьому чим позбавив передбачених законодавством гарантій. Крім того, позивач стверджує, що, оскільки, станом на 30.09.2011, він мав стаж служби в органах внутрішніх справ 17 років 00 місяців 27 днів у календарному обчисленні та 20 років 05 місяців 25 днів у пільговому обчисленні, то його право виходу на пенсію за вислугою років повинно регулюватись нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції від 02.04.1994, яка передбачала 20 років вислуги загального стажу для призначення пенсії за вислугою років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача, в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень зазначив, що посадові особи пенсійного органу, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, оскільки на момент звільнення з органів внутрішніх справ, в позивача була відсутня необхідна вислуга років, передбачена частиною першою статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Також, представник відповідача звертає увагу суду, що частиною другою зазначеної статті, встановлено, на його думку, обов'язкову ознаку у вигляді досягнення 45-річного віку, для призначення пенсії за вислугою років, а позивачу, на момент звільнення зі служби виповнилося 39 років.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.1994 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ,- в Головному управлінні МВС України в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 №1 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Таращанського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.06.2016 №305 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у запас з підстав, визначених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 15 червня 2016 року. Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 21 рік 10 місяців 14 днів; час навчання - немає; вислуга років на пільгових умовах - 03 роки 04 місяці 22 дні; усього на день звільнення - 25 років 03 місяці 06 днів. Кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення - 26 днів.

Копію наказу про звільнення позивач отримав 08.02.2017. У цей же день позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується розпискою, складеною позивачем власноручно.

Отже, трудову книжку та витяг з наказу про звільнення позивачу було вручено через 237 днів після видачі наказу про звільнення від 15.06.2016 №305 о/с.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017, по справі №810/660/17 адміністративний позов задоволено. Зобовязано Головне управління Національної поліції в Київській області змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 15.06.2016 на 08.02.2017, про що внести відповідні зміни до його трудової книжки. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 58498 (пятдесят вісім тисяч чотириста девяносто вісім) грн. 71 коп. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць без урахування обов'язкових податків та зборів.

Головним управлінням Національної поліції в Київській області на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі №810/660/17 видано наказ №684 о/с від 20.10.2017, яким внесено зміни до пункту наказу Головного управління від 15.06.2016 №305 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1, начальника Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції, а саме зазначено: вважати звільненим з 08.02.2017, сплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць без урахування обовязкових податків та зборів.

У наказі №684 о/с від 20.10.2017 не було вказано стажу служби позивача в поліції, вислуги років та кількості днів невикористаної відпустки, що призвело до не виплати йому грошової компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2018 по справі №810/4068/17 адміністративний позов задоволено. Зобовязано Головне управління Національної поліції в Київській області внести зміни в наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №684 о/с від 20.10.2017 та вказати в ньому стаж служби в поліції ОСОБА_1, його вислугу років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах) та інформацію про кількість днів невикористаної відпустки станом на дату звільнення 08.02.2017. Вказане рішення набрало законної сили 28.02.2018.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2018 по справі №8104068/17, Головним управлінням Національної поліції в Київській області внесено зміни в наказ №684 о/с від 20.10.2017 в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1, начальника Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції, а саме зазначено, що станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 22 роки 06 місяців 06 днів; час навчання - немає; вислуга років на пільгових умовах - 03 роки 04 місяці 22 дні; усього на день звільнення - 25 років 10 місяців 28 днів. Кількість невикористаних днів щорічної відпустки станом на день звільнення - 30.

24 квітня 2018 року позивач звернувся на Урядову "Гарячу Лінію" з заявою на бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області в розрізі подальшого свого пенсійного забезпечення (звернення ДМ-8058197).

Листом від 21.05.2018 за вих. № Д-696 Головне управління Національної поліції в Київській області, повідомило позивачу, що, оскільки, станом на день звільнення,- 08.02.2017, його вислуга років становить в календарному обчисленні 22 роки 06 місяців 06 днів, то підстави для призначення йому пенсії за вислугою років відсутні.

15 травня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, до якої додав усі необхідні документи.

Розглянувши звернення позивача, пенсійний орган, листом від 22.05.2018 за вих. № 2315/21, відмовив йому в призначенні пенсії за вислугою років, в обґрунтування відмови зазначивши, що відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", пенсія за вислугою років призначається особам, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 01.10.2016 по 30.09.2017 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше, а оскільки, на день звільнення з органів внутрішніх справ, - станом на 08.02.2017 календарна вислуга років позивача становить 22 роки 06 місяців 06 днів, то для призначення йому пенсії за вислугою років немає правових підстав.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у призначенні йому пенсії за вислугою років позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, згідно з пунктом "б" статті першої Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом до вислуги років для призначення пенсії зараховується служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду (пункт "б" частини 1 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб").

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (частина 1 статті 2 зазначеного Закону України).

Згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям: надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

До вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби (частина 2 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

З аналізу наведених норм права вбачається, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко визначено умови призначення пенсії за вислугою років (стаття 12) та види служби і періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії (стаття 17).

Водночас, статтею 171 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі-Порядок № 393), яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку №393 визначені певні періоди служби, які зараховуються до вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, в даному випадку, наявна колізія норм права неузгодженість між чинними нормативно правовими актами.

За загальними правилами теорії права, колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативно-правового акта, який прийнятий вищим органом влади.

З огляду на те, що приписи пункту 3 Порядку №393 суперечать пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то застосуванню підлягає саме Закон, оскільки він має вищу юридичну силу.

Як убачається з витягу з наказу від 23.04.2018 № 216 о/с, станом на день звільнення (08.02.2017) вислуга років позивача в календарному обчисленні становила 22 роки 06 місяців 06 днів, в пільговому - 25 років 10 місяців 28 днів.

Однак, відповідно до положень статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2016 по 30.09.2017 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Таким чином, законодавча норма, яка визначає умови призначення пенсії за вислугу років, чітко регламентує питання необхідної тривалості вислуги років і при цьому підкреслює яка саме вислуга років враховується для визначення права на призначення такого виду пенсії.

При цьому чіткого визначення в національному законодавстві поняття "календарний рік" не має, однак колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своєму рішенні визначила, що календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 аби 366 (у високосному році) календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має вислугу 22 повних календарних роки 06 місяців 06 днів, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не дає йому права на призначення пенсії за вислугою років.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що станом на 30.09.2011 він мав вислугу років в органах внутрішніх справ 17 років 00 місяців 27 днів у календарному обчисленні та 20 років 05 місяців 25 днів у пільговому обчисленні, тому при призначенні йому пенсії за вислугою років, пенсійний орган повинен керуватись положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 02.04.1994, оскільки з аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що порядок призначення пенсії за вислугою років визначається положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чинними на день звільнення особи зі служби, а не коли особа мала право на пенсію за вислугою років, до змін внесених в законодавство, однак цим правом не скористалась.

Також, суд зазначає, що посилання позивача в позовній заяві на статтю 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не має відношення до предмету розгляду даної справи, оскільки, дана стаття, регулює питання призначення пенсії за віком, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, а не право особи, звільненої з військової служби на отримання пенсії за вислугою років.

Крім того, судом установлено, що позивачем не дотримано Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, пунктом першим якого передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи Міністерств внутрішніх справ України.

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Як убачається з письмових пояснень позивача, він самостійно звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Водночас, як убачається з листа Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.05.2018 № Д-696, ОСОБА_1, на його звернення повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років, оскільки вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 22 рік 06 місяців 06 днів, тоді як згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсія може бути призначена особами, які на день звільнення зі служби у період з 01.10.2016 по 30.09.2017 мають вислугу 23 календарних років і більше.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що на день звільнення позивача з Головного управління Національної поліції в Київській області, його вислуга років в календарному обчисленні становила 22 роки 06 місяців 06 днів, та те, що при зверненні до пенсійного органу ОСОБА_1 не було дотримано вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.