Справа № 456/2661/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №456/2661/15-а

адміністративне провадження №К/9901/30265/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І. та судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Стрийської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі судді Сапіги В.П. від 01 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2, позивач, скаржник) звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Стрийської міської ради (далі також - відповідач1), в якому просила зобов'язати відповідача1 провести обстеження матеріально-побутових умов її сім'ї із складанням про це акта та надати його примірник; вирішити питання про те, що субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які фактично в ньому проживають, та надати їй примірник цього рішення; зобов'язати відповідача1 надати їй достовірну, точну інформацію про порядок правильного заповнення заяви та декларації щодо призначення субсидії; надати їй достовірну, точну інформацію про найменування і місцезнаходження суб'єкта, структурному підрозділу якого з питань захисту населення можна направляти поштою заповнені декларацію та заяву щодо призначення субсидії; стягнути з відповідача1 моральну шкоду.

18 вересня 2015 року у судовому засіданні Стрийський міськрайонний суд Львівської області протокольною ухвалою залучив до участі у справі у якості співвідповідача Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року заяву позивача щодо порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі № 456/2661/15-а і ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулася до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу позивача на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 без руху суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказана скарга не відповідає вимогам частин третьої та шостої статті 187 КАС України, а саме до неї не було долучено документ про сплату судового збору, та в ній не було зазначено чи бажає особа взяти участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції чи просить розглянути справу за її відсутності.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, звернулася із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, при поданні апеляційної скарги посилаючись на частину першу статті 48 Конституції України, статтю 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", статтю 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", що визначають право на достатній життєвий рівень (прожитковий мінімум) для осіб, які втратили працездатність (пенсіонери), в розмірі 1247 грн. та одержувану пенсію в розмірі 1400,54 грн., зазначила, що її майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір в сумі, що перевищує різницю між розміром її пенсії та прожитковим мінімумом - 153,54 грн. (1283,54-1130). Зазначає, що на підтвердження розміру пенсії надала довідку та просила суд на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від сплати судового збору, якщо його розмір за подання апеляційної скарги перевищує 153,54 грн. Однак, суд апеляційної інстанції відхилив дане клопотання, вказав на необхідність сплати судового збору в розмірі 1600 грн., зазначивши, що відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору; ця норма кореспондується з нормою частини першої статті 88 КАС України; їх аналіз показує, що єдиною підставою для вчинення судом зазначених дій є майновий стан сторони; обґрунтування пов'язаних з цим обставин покладається на сторону, а визначення (встановлення) майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони; на підтвердження обставин, на які покликається апелянт у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, подано довідку про нараховану пенсію, однак, така не доводить факту важкого матеріального становища. Відтак, скаржник вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали за наданою скаржником довідкою про розмір пенсії суд апеляційної інстанції не з'ясував істотні обставини, що розмір пенсії 1400,54 грн. є менше 1600 грн. розміру судового збору, чим виключається можливість його сплати. Цим суд порушив принципи верховенства права і законності при здійсненні правосуддя.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 456/2661/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

З моменту відкриття касаційного провадження Вищим адміністративним судом України не було вжито жодних реальних процесуальних дій, спрямованих на розгляд даної касаційної скарги.

Пунктом 6 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положеннями пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. від 14 вересня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Стрийської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради про зобов'язання вчинити дії.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 187 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини третьої статті 189 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу, а саме така апеляційна скарга залишається без руху.

Згідно з частиною другою статті 87 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк (частина перша статті 88 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом третім частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду справляється судовий збір у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою статті 8 Закону № 3674-VI встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону № 3674-VI).

Комплексний аналіз указаних законодавчих положень дає підстави для таких висновків.

Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 88 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення), та статтею 8 Закону № 3674-VI, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов'язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Так, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу позивача на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року залишено без руху з підстав невідповідності вимогам частин третьої та шостої статті 187 КАС України та надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 без руху суд апеляційної інстанції виходив з того, що довідка про нараховану та отриману пенсію за липень-грудень 2016, надана скаржником на підтвердження доводів свого клопотання, не доводить факту важкого матеріального становища.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником на підтвердження важкого майнового стану до клопотання про звільнення від сплати судового збору, поданого суду апеляційної інстанції, було долучено копію довідки Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 15 грудня 2016 року № 13740/02-23 про виплачену пенсію за липень-грудень 2016 року (7818,24 грн.).

Будь-яких інших доказів на підтвердження важкого майнового стану, якими на переконання суду, можуть бути, зокрема, документи про наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг, документи про наявність кредитів/позик, документи про витрати на лікування/спеціальне харчування тощо, позивачем суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що отримання особою пенсії не позбавляє її можливості мати інші доходи, відсутність яких може бути підтверджена довідкою органу доходів і зборів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року без руху.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції.

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05).

Згідно з пунктами 53, 54, 60 рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, прийняв рішення у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі судове рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко