Справа № 0240/2430/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 жовтня 2018 р. Справа № 0240/2430/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Каправого Андрія Миколайовича

представника відповідача: Жиріна Станіслава Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної гвардії України

про: визнання дії неправомірними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що звернувся до начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що пов`язана з захистом Батьківщини.

Однак, комісія Головного управління Національної гвардії України прийняла рішення та затвердила його протоколом №214/975, відповідно до якого позивачеві відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги за установлену йому з 20.07.2017 року ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 214/957;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, визначеного Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

07.08.2018 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної гвардії України на позовну заяву, згідно якого просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно з наданою копією довідки медико-соціальної експертної комісії від 17.02.2011 року серії 10 ААА №681097, виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи обласною МСЕК №1, при первинному огляді позивачу з 14.02.2011 року було встановлено III групу інвалідності захворювання пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499, комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України (правонаступник Головне управління Національної гвардії України) прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу за III групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, - 63 252 грн., а в подальшому військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу одноразову грошову допомогу.

Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи обласною МСЕК №1, позивачу з 30.10.2017 року установлено повторно II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідки від 08.11.2017 серії 12 ААА № 602043).

Згідно з свідоцтвом про хворобу № 161 вбачається, що з моменту призову на військову службу та звільнення з військової служби відбулося погіршення ступеню захворювань, але самі захворювання залишились ті ж самі. Таким чином, позивачу встановлено саме повторно II групу інвалідності, виплату за яку отримано в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", визначено якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

За наведеного вище, Головне управління Національної гвардії України відмовляючи позивачу діяло виключно в межах своїх повноважень, оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним пройшло більше шести років, а відтак відсутні підстави для задоволення поданої заяви.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Усною ухвалою суду від 11.10.2018 року в задоволенні клопотання про закриття провадження відмовлено.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи що містяться в позовній заяві.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково, з наступних підстав.

Згідно витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №267 від 31.12.2010 року полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

17.02.2011 року головою МСЕК сформовано довідку до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №681097 про те, що ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, в зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби. Повторний огляд та встановлення інвалідності в лютому 2012 року.

14.01.2015 року Указом Президента України №15/2015 "Про часткову мобілізацію" ОСОБА_1 призвано на військову службу в особливий період до Національної гвардії України, де проходив військову службу з 14.07.2015 року по 27.10.2017 рік.

27.10.2017 року начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України (по строковій частині) винесено наказ №248, яким припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу Центрального територіального управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1

08.11.2017 року на підставі огляду МСЕК №80036 сформовано виписку з акту огляду медико - соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААА №602043 про те, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, безтерміново.

30.11.2017 року позивач звернувся до начальника Центрального територіального управління НГУ із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що пов`язана із захистом Батьківщини.

30.01.2018 року Центральне територіальне управління Національної гвардії України повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю про, що зазначено в протоколі засідання комісії Головного управління Національної гвардії України 3214/975.

Згідно витягу із протоколу №214/975 комісією Головного управління Національної гвардії України запропоновано відмовити у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлену повторну ІІ групу інвалідності, посилаючись на п. 4 ст. 16-3 Закону за змістом якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої сум.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється.

Вважаючи дії Головного управління Національної гвардії України про відмову в призначені одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 5 ст.17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога. Зокрема, п. 4 вказаної статті передбачено, що встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011- ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В силу вимог пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Надаючи офіційне тлумачення положень ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 20.10.2017 року.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової допомоги по ІІ групі інвалідності у повному розмірі з 20.10.2017 року.

Пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас ст. 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Суд зауважує, що підставою для встановлення ІІ групи інвалідності стало захворювання, що пов`язане із захистом Батьківщини.

Також, суд зазначає, що дія Порядку № 975 безумовно поширюється на позивача, оскільки він набрав чинності 24.01.2014 року, інвалідність ІІ групи була встановлена позивачу з 20.10.2017 року, згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.11.2017 року. Таким чином, позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимогу позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, слід залишити без задоволення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби та зобов`язання Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути отримані від Центрального територіального управління Головного управління Національної гвардії України документи та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

З урахуванням викладеного, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до норм статті 139 КАС України, враховуючи те, що позивач звільнений від справи судового збору, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України після надходження документів, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути отримані від Центрального територіального управління Головного управління Національної гвардії України документи та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Національної гвардії України (вул. Народного ополчення, 9-а, м. Київ, 03151, )

Повний текст рішення виготовлено: 19.10.2018

Суддя Чернюк Алла Юріївна