Справа № 815/2185/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2185/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафних санкцій № 47 від 06.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуваною постановою на неї накладено штраф в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (51000 грн.) відповідно до п.1 ч.12 ст.15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» за введення в обіг небезпечної нехарчової продукції, а саме двох дитячих костюмів, вироблених в Турції торговими марками «Mali kon» та «Baby Go», код 0170 та 0226 відповідно. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та підлягаючою скасуванню, оскільки нею не допущено відповідних порушень. Так, вищезазначена продукція придбана нею на ринку « 7 км» Широкий ряд, ролет № 755 та ролет № 931, на підтвердження чого перевіряючим були надані видаткові накладні. Зазначена обставина свідчить про те, що вперше зазначена продукція введена на ринку України іншим продавцем на ринку « 7 км», тобто продавцем по ланцюгу постачання. Подальший продаж вказаної продукції у смт. Біляївка Одеської області не може вважатися першим введенням в обіг на ринку України в розумінні спеціального Закону № 2736-VI. Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано факту небезпечності зазначеної продукції, рівно як те, що вона становить ризик та / або не відповідає встановленим вимогам, так як будь-яких експертиз із відбиранням зразків продукції під час перевірки або за її наслідками не проводилося. Крім того, субєктом владних повноважень застосовано максимальний розмір санкції без урахуванням майнового стану позивача, у якої на утримання батько-інвалід ІІ групи та малолітня дитина.

Ухвалою судді від 29.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 18.06.2018 о 11:00 год.

13.06.2018 до канцелярії суду від представника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що з метою здійснення заходу державного нагляду нехарчової продукції ФОП ОСОБА_1 вручено вимогу про надання в строк 16.03.2018 завірених належним чином копій документів на оглянуту в ході перевірки 15.03.2018 продукції, а саме: витягу про державну реєстрацію субєкта господарювання, довідки державного управління статистики щодо КВЕД, документу представника, паспорту уповноваженої особи, прибуткових накладних, висновків СЕС. На вказану вимогу підприємцем було надано лише виписку з ЄДРПОУ, отже позивачем не надано документів, з яких можна встановити особу, що поставила їй цю продукцію, у звязку із чим в силу приписів Закону № 2736-VI, позивач вважається особою, що ввела продукцію в обіг. При цьому невідповідність позиції 1, 2 вимогам технічного регламенту прямо зазначена на маркуванні, у звязку із чим відбирання зразків для проведення експертизи не вимагалося. Розмір штрафних санкцій розрахований відповідно до методики та з урахуванням встановленого порушення щодо двох позицій небезпечної нехарчової продукції.

Ухвалами суду від 18.06.2018 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, яке призначено на 07.08.2018 о 10:30 год.

01.08.2018 до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

03.08.2018 до канцелярії суду від представника відповідача надійшли заперечення.

У підготовчому засіданні, призначеному на 07.08.2018, оголошено перерву для надання часу на ознайомлення із запереченнями до 16.08.2018 о 10:00 год.

Підготовче засідання, призначене на 16.08.2018, відкладено у зв'язку з неявкою позивача на 28.08.2018 о 11:00 год.

У підготовчому засіданні, призначеному на 28.08.2018, оголошено перерву до 04.09.2018 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 04.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.09.2018 о11:00 год.

В судовому засіданні, призначеному на 06.09.2018, оголошено перерву для виклику свідка до 18.09.2018 о 11:00 год.

У звязку із перебуванням головуючого судді Завальнюка І.В. у відрядженні, судове засідання, призначене на 18.09.2018, відкладено на 27.09.2018 о 11:00 год.

Судове засідання, призначене на 27.09.2018, у звязку із неявкою позивача відкладено на 10.10.2018 о 11:30 год.

У звязку із перебуванням головуючого судді Завальнюка І.В. у відрядженні, судове засідання, призначене на 10.10.2018, відкладено на 18.10.2018 о 12:00 год.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити.

Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з Законом України «Про державним ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», з 15.03.2018 по 16.03.2018 на підставі направлення на проведення перевірки № 358 від 13.03.2018 та наказу № 481 від 13.03.2018 працівником ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області проведено перевірку характеристик продукції субєкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 121 від 16.03.2018 (а.с. 80-81).

Перед початком перевірки 15.03.2018 перевіряючим були предявлені посвідчення, вручено копію направлення на проведення перевірки від 13.03.2018 № 358, розяснені підконтрольному субєкту права та обовязки, про що ОСОБА_1 особисто розписалася (а.с. 78).

Таким чином, субєктом владних повноважень було забезпечено завчасне повідомлення підконтрольного субєкта про заплановий захід державного контролю, у звязку із чим посилання позивача на її відсутність під час перевірки через знаходження в лікарні, чим було обмежено її права на захист, на увагу не заслуговують. Так, у субєкта господарювання була можливість забезпечити присутність будь-якого іншого повноважного представника. При цьому, підприємець не зазначає конкретних негативних наслідків, до яких призвела її відсутність при перевірці та чим саме були порушені її права та інтереси, помилковість висновків перевіряючого з цієї ж причини або невідповідність висновків фактичним обставинам. Суд також враховує, що акт перевірки підписаний особисто ФОП ОСОБА_1 без зауважень, а також те, що захід проведено у присутності уповноваженої особи субєкта господарювання, яка допустила перевіряючого до проведення перевірки.

Перевіркою встановлено невідповідність по якості державним вимогам наступних товарів:

Дитячий костюм, розмір: 9 місяців, вироблено в Турції, склад: 80% cotton, 20% polyster, ш/к 562, дитячий одяг другого шару для дітей від 0 до 3-х років виготовлений з використанням більше ніж 10% хімічних волокон, що не відповідає вимогам ст.4, ч.2 ст.5 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», п.3.1 Державних санітарних норм та правил «Матеріали та вироби текстильні, шкіряні і хутрові. Основні гігієнічні вимоги», затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 29.12.2012 № 1138;

Дитячий костюм, розмір 92 (1-2 роки), вироблено в Турції, склад: 45% cotton, 55% polyster, ш/к 181, дитячий одяг другого шару для дітей віком від 0 до 3-х років виготовлений з використанням більше ніж 10% хімічних волокон, що не відповідає вимогам ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», п.3.1 Державних санітарних норм та правил «Матеріали та вироби текстильні, шкіряні і хутрові. Основні гігієнічні вимоги», затверджених наказом Міністерства охорони здоровя від 29.12.2012 № 1138.

26.03.2018 за вх. № 2323/25 на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області надійшов лист (а.с. 90) із додатками (а.с. 91, 92), які були залишені Управлінням без уваги у звязку із невідповідністю документів (видаткових накладних) вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так як зі змісту останніх неможливо встановити ні особу, яка поставила продукцію, ні покупця вказаної продукції, ні саму продукцію.

За результатами перевірки 16.03.2018 ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складені рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №№ 308, 309 про заборону надання продукції на ринку позицій 1 та 2.

Також 30.03.2018 ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено протокол № 41 про виявлені порушення вимог ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд» та ст.15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

03.04.2018 до ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області надійшли пояснення ФОП ОСОБА_1, згідно яких на ринку « 7 КМ» відмовились надавати належним чином оформлені накладні, проте позивач може показати контейнери, де були придбані товари.

06.04.2018 до Управління Держпродспоживслужби в Одеській області надійшов лист ФОП ОСОБА_1, в якому остання повідомила про виконання приписів №№ 308, 309 шляхом вилучення позицій № 1 та № 2 з продажу та повідомлення споживачів про небезпечність продукції (а.с. 96, 97).

Постановою про накладення штрафних санкцій № 47 від 06.04.2018 за порушення вимог п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» - введення в обіг небезпечної продукції до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 51000 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у звязку з наступним.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Відповідно до ст.34 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» з метою контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів органи ринкового нагляду:

1) аналізують повідомлення про виконання цих рішень, надані (надіслані) суб'єктами господарювання, яких стосувалися такі рішення;

2) проводять перевірки стану виконання суб'єктами господарювання цих рішень;

3) здійснюють моніторинг результативності вжитих обмежувальних (корегувальних) заходів.

Згідно з ч.5, 6, 7 ст.8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкти господарювання зобов'язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати:

1) будь-який суб'єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію;

2) будь-який суб'єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Суб'єкти господарювання зобов'язані зберігати документацію, визначену в частині п'ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено:

1) виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг;

2) уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб'єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб'єкту господарювання цю продукцію.

За обставин справи, позивач ФОП ОСОБА_1 ні в ході контрольних заходів, ні в ході судового розгляду справи не змогла надати визначені ч.5 ст.9 Закону № 2735-VI документи, які зобовязана зберігати протягом десяти років з дня одержання відповідної продукції.

Натомість позивач наполягає на тому, що у розумінні Закону № 2735-VI не вважається виробником продукції, оскільки введення виявлених в ході перевірки позицій № 1 та № 2 вперше на ринку України було здійснено на ринку « 7 км», де вона придбала дитячі костюми, що не відповідають вимогам безпечності нехарчової продукції. Відтак, на переконання позивача, відповідальність до неї застосована неправомірно, оскільки Управління мало б встановити по ланцюгу постачання дійсного виробника особу, яка вперше ввела продукцію в обіг на ринку України, чого зроблено не було.

Проте на підтвердження цього підприємець надала два документи, зі змісту яких неможливо встановити продавця, покупця та самі товари. В наданих документах в графі найменування вказані: « 1115 кошка 8 шт.», « 5303 туника 4+4 шт.», « 0232 лосині 5 шт.», «футболка (м) 12 шт.»; «кофта д. 8 шт.», «кофта д. 12 шт.», «гольф роза 4 шт.», « 512 Костюк д.», « 5818 3Х6.5 = 19,5», а в графі ціна відповідно « 56,6», « 36,8», « 16,5», « 39,6» « 19,5», « 1480», « 1812», « 584», « 546».

Суд критично оцінює доводи представника позивача про надання з боку ФОП ОСОБА_1 до Управління вичерпної інформації щодо виробника продукції в розумінні Закону № 2735-VI, зокрема ПІБ та телефони осіб на ринку « 7 км», місцезнаходження торгівельних місць.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, надані позивачем документи вищезазначеним вимогам законодавства до первинної документації не відповідають та не визнаються судом належними та допустимими доказами.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відтак, надані документи не дають змоги встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила ФОП ОСОБА_1 цю продукцію: дитячі костюми із кодами 0170 та 0226, а тому підприємець, в силу ч.7 ст.8 Закону № 2735-VI вважається особою, що ввела таку продукцію в обіг.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У свою чергу, згідно з ст.49 ГК України підприємці зобов'язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об'єднань, інших суб'єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Таким чином, зареєструвавши статус підприємця, ОСОБА_1 добровільно взяла не себе зобов'язання дотримуватись спеціального законодавства, яким врегульовано відповідні види підприємництва, у тому числі щодо належного оформлення первинної бухгалтерської документації. При цьому суд наголошує, що підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання ініціативно та на власний ризик, що не виключає, а запроваджує обовязки з дотримання висунутих державою вимог. У звязку із цим, посилання сторони позивача на недобросовісність її постачальників (яких позивач вважає виробниками продукції, що мають нести відповідальність за встановлені в ході перевірки порушення), що виразилось у ненаданні належним чином оформлених видаткових накладних для підтвердження фактів придбання, - суд оцінює критично.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи представника позивача про недоведеність відповідачем факту небезпечності нехарчової продукції, оскільки відбирання зразків та проведення відповідної експертизи позицій № 1 та № 2 не проводилося.

Так, відповідно до п.3.1 Державних санітарних норм і правил «Матеріали та вироби текстильні, шкіряні і хутрові. Основні гігієнічні вимоги», затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 29.12.2012 № 1138 одяг першого і другого шарів для дітей віком від 1 до 3 років повинен виготовлятися тільки з натуральних тканини.

Згідно з п.35 Переліку назв текстильних волокон, що використовується для маркування текстильних виробів (Додаток № 1 до Технічного регламенту назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2009 № 13) поліестер (polyester) волокно, сформоване з лінійних макромолекул, що включають не менше як 85 відсотків за масою в ланцюгу ефіру діола та терефталеву кислоту.

З огляду на матеріали справи, на маркуванні продукції, відносно якої було встановлено порушення під час проведення перевірки характеристик продукції у ФОП ОСОБА_1, встановлено: по позиції № 1 - склад: 45% cotton, 55% polyster; по позиції 2 склад: 80% cotton, 20% polyster.

Таким чином, обидві позиції мали маркування із зазначенням відсоткової кількості складу текстильних волокон, у звязку із чим відбір зразків та проведення експертизи для встановлення цих обставин не вимагався. При цьому, в силу п.1 ч. ст.15 Закону № 2735-VI, посадові особи, що здійснюють ринковий нагляд, мають право, а не обовязок проводити у випадках та у порядку, визначених цим Законом, відбір зразків і забезпечувати їх експертизу.

Крім того, стороною позивача в ході судового розгляду справи клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлялося, рівно як и не надавалося будь-яких доказів на спростування висновків перевіряючого щодо небезпечності нехарчової продукції та відповідність її вимогам національного законодавства. По суті сторона позивача факт невідповідності нехарчової продукції вимогам безпечності не заперечувала, а лише зважала на недоведеність, за її переконанням, цього факту з боку Управління.

Поряд із тим, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.15 Закону № 2735-VI до виробника застосовуються штрафні санкції у разі введення ним в обіг небезпечної нехарчової продукції - у розмірі від тисячі п'ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на нього вже було накладено штраф, - у розмірі від двох тисяч п'ятисот до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За обставин справи, Управлінням застосовано оскаржуваною постановою максимальний розмір штрафної санкції три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - відповідно до п.8 Методики щодо порядку здійснення перевірок характеристик продукції у сфері державного ринкового нагляду, відповідно до якого сума штрафу розраховується шляхом сумування передбачених законодавством штрафних санкцій за кожне виявлене порушення до кожної одиниці продукції, яке зазначене в акті, за яке передбачено накладення штрафних санкцій.

Повертаючись до обставин справи, суд враховує, що згідно рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних заходів) від 16.03.2018 №№ 308, 309 (а.с.88, 89) до підприємця застосовано заходи: заборона надання продукції на ринку; спільно з постачальниками вжити заходи щодо заборони надання на ринку партій продукції та вилучити їх з розповсюдження, повідомити споживачів (користувачів) та інших розповсюджувачів про причини вилучення продукції та про ризики, які становить ця продукція, строк виконання 17.04.2018.

Про виконання вищезазначених рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 16.03.2018 №№ 308, 309 ФОП ОСОБА_2 повідомила Управління листом, який надійшов відповідачу 06.04.2018 вх. № 2792/25, а перевірку стану виконання субєктом господарювання рішень було призначено наказом № 921 від 23.04.2018 та проведено 24.04.2018, про що складено акт перевірки № 46, яким встановлено повне та результативне виконання ФОП ОСОБА_2 рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

Таким чином, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 вчасно (строк наданий до 17.04.2018) забезпечено повне та результативне виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, про що 06.04.2018 повідомлено Управління, проте не зважаючи на це Управлінням цього ж дня - 06.04.2018 прийнято оскаржувану постанову про притягнення підприємця до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» державний ринковий нагляд - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Згідно ч. 1 ст.4 Закону № 2735 метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Часиною 5 ст.10 Закону № 2735 передбачено, що повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов'язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом, законами України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами України.

Пунктом 6 ч.1 ст.11 Закону № 2735 визначено, що з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб'єктами господарювання цих рішень.

Водночас, відповідно до ч.ч. 9, 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 5 квітня 2007 року (далі Закон № 877-V) розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) - обов'язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки.

У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є розпорядчим документ органу державного нагляду (контролю), невиконання якого є підставою для застосування до такого субєкту штрафних санкцій, водночас виконання такого рішення у встановлений строк є підставою для звільнення особи від фінансових санкцій.

Відповідно до п. 4 Розділу IX «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» положення абзацу другого частини четвертої статті 4, абзаців першого - четвертого і восьмого частини другої статті 5, абзацу п'ятого статті 10, частини четвертої статті 17, абзацу п'ятого підпункту 2 пункту 2 і пункту 3 статті 22 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при вжитті заходів ринкового нагляду не застосовуються.

Таким чином, Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачає чіткий перелік норм та статей Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», які не застосовуються до правовідносин, що регулюються цим Законом.

З врахуванням зазначених положень законодавства, суд дійшов висновку про те, що всі інші норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», в тому числі ч. 11 ст. 7 цього Закону, застосовується до спірних правовідносин.

Таким чином, притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за постановою № 47 від 06.04.2018 суперечить положенням ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з'ясування обставин справи в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував ту обставину, що позивачем в межах наданих строків та в повному обсязі усунуті порушення, виявлені під час здійснення заходу нагляду (контролю), на підставі якого складений акт перевірки та ту обставину, що до позивача застосовані штрафні санкції оскаржуваною постановою до спливу строку наданого відповідачем позивачу для усунення цих порушень.

Вирішуючи спір, суд також враховує принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права. Сам же принцип пропорційності має також три підпринципи: адекватність (міра адекватна для досягнення завчасно встановленої цілі, якщо бажаний результат може бути досягнуто тільки за умови звертання до цієї міри); необхідність (міра є законною з найменш можливими обмеженнями при умові досягнення легітимної цілі); пропорційність як сувора вимога (серйозність втручання та серйозність причин, які виправдовують це втручання, повинні бути пропорційними одна до іншої).

Принцип пропорційності розвинув Європейський суд з прав людини в рішенні Handyside v. the United Kingdom (ECHR 5. 1976. para.18), де Суд відзначив, що кожна «спеціальна процедура», «умова», «обмеження» чи «покарання», які покладені, повинні бути пропорційні легітимній меті, що переслідується.

Пропорційність stricto sensu або «пропорційний результат» є найважливішою складовою принципу пропорційності. Згідно принципу пропорційності stricto iuris для того, щоб виправдати певні обмеження прав, має існувати відповідне відношення («пропорційні» у вузькому сенсі слова) між результатом, який досягається при задоволенні легітимної мети, та шкодою, яка завдається правам через використання законних засобів. Обмеження прав, яке не буде пропорційним stricto iuris, якщо шкода, заподіяна при обмеженні прав буде більшою за ту користь, що буде досягнута. При чому суть балансу полягає в найменшому обмеженні прав та найбільшому результаті для суспільства, а не в досягненні результату будь-якою ціною чи недопущенні обмеження прав.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що встановлюючи пропорційність втручання, слід також брати до уваги характер і суворість накладеного на заявника покарання (див. рішення у справі "Сейлан проти Туреччини", [GC], N 23556/94, п. 49, ECHR 1999-IV). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

За обставин справи, на ФОП ОСОБА_1 накладено найбільший розмір штрафу, передбаченого п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», що є еквівалентом 51000 грн., за порушення, що фактично виразилось у виставленні на продаж двох дитячих костюмів вартістю по 100 грн. кожний. При цьому позивач добросовісно намагалась довести придбання цих двох позицій на ринку « 7 км», намагаючись не стільки уникнути відповідальності, скільки привернути увагу контролюючого органу на введення в обіг на ринку України цих товарів іншими субєктами господарювання. Крім того, позивач самостійно у найкоротший термін (до встановленого часу) повно та результативно виконала рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, чим повністю нівелювала будь-які негативні наслідки перебування на ринку 2 дитячих костюмів з надмірним вмістом хімічних волокон (polyester &?г;10%).

В той же час з боку контролюючого органу, не зважаючи на доводи підприємця та пропозиції сприяти у встановленні фізичного розташування продавця на ринку « 7 км», не здійснено жодного заходу, спрямованого на встановлення дійсного виробника означених товарних позицій, який безпосередньо вперше ввів в обіг на ринку України зазначені товари. Тобто відповідачем не виконано прямого обовязку щодо встановлення найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила субєкту господарювання цю продукцію, та яка з високою вірогідністю продовжує реалізацію аналогічних товарів, тобто утворює дійсні ризики на ринку нехарчової продукції.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є субєктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови № 47 від 06.04.2018 про накладення стягнення, передбаченого п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» 51000 грн., діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у звязку із чим зазначена постанова підлягає скасуванню.

Крім того, беручи до уваги сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн. за подання до суду адміністративного позову, позивачу у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області сплачені позивачем судові витрати в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Горького, 225; ІПН НОМЕР_1) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м. Одеса, вул. 7-а Пересипська, 6; ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № 47 від 06.04.2018.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.10.2018 року.

Суддя І.В. Завальнюк

.