Справа № 824/931/18-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 жовтня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/931/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Кушнір В.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (відповідач) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) єдиного внеску.

У поданій позовній заяві позивач просив поновити строк звернення до суду з даним позовом. Однак, суд дійшов висновку, що причини, зазначені позивачем в обґрунтування пропущення такого строку не є неповажними. Тому, ухвалою суду від 28.09.2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до суду з цією позовною заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку.

На виконання вимог ухвали суду від 28.09.2018 р. позивачем 05.10.2018 р. подано заяву про відмову від позовної вимоги щодо поновлення строку звернення до суду з даним позовом. У вказаній заяві позивач зазначив, що строк звернення до суду платника податків з вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання повинен визначатися за правилами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв'язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження. На підставі зазначеного, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом та відмовляється від вимоги щодо поновлення такого строку.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що вона є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Позивачем оскаржується рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) єдиного внеску від 31.08.2018 р. №.

Указаним рішенням відповідача, на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" до позивача застосовано штраф та нараховано пеню у загальному розмірі 3329,23 грн.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За визначенням, наведеним у п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідальність за порушення законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску встановлена в Розділі VI Закону №2464-VI.

У відповідності до абзаців 1, 2, 4 ч.14 ст.25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

В абзацах 4-7 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI зазначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

У відповідності до абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Таким чином, рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій може бути оскаржене платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення до відповідного органу доходів і зборів та/або до суду. При цьому, в разі оскарження платником такого рішення спершу в адміністративному порядку, такий платник протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів (за наслідком адміністративного оскарження) може оскаржити указане рішення в судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач оскаржував рішення відповідача від 31.08.2018р. № в адміністративному порядку. Таким чином, отримавши оскаржуване рішення 13.09.2018р., позивач мав право звернутися до суду з позовом щодо його оскарження до 23.09.2018р. включно. Натомість, указаний позов подано позивачем лише 25.09.2018р. Відтак, суд доходить висновку, що позивачем не дотримано строк звернення до суду з даним позовом.

З приводу твердження позивача щодо того, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

За змістом п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України, такий регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Крім того, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначається Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449. Указана Інструкція, серед іншого, затверджує форму рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкцій (Додаток 17 до Інструкції).

Натомість позивач помилково вважає, що строк на оскарження рішення, прийнятого на підставі положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначається нормами Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку норми Податкового кодексу України щодо визначення строку на оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючого органу є загальними нормами, тоді як Законом №2464-VI встановлено спеціальний строк щодо оскарження рішення органу доходів і зборів про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафів разом з нарахованою пенею.

За таких обставин суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Як зазначалось раніше ухвалою суду від 28.09.2018р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до суду з цією позовною заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку. Натомість, позивачем усупереч вимог ухвали не подано такої заяви.

Станом на 18.10.2018 р. позивач надав суду лише заяву про відмову від частини позовних вимог, яку суд визнав необґрунтованою. Будь-яких інших документів, які б підтверджували б поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Відтак, беручи до уваги те, що підстави, вказані у позовній заяві з приводу пропущення строку звернення до суду з даним позовом визнані судом неповажними, а позивачем на виконання ухвали суду про залишення позову без руху в цій частині не подано заяву про поновлення такого строку з належним обґрунтуванням указаних причин, суд у відповідності до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України суд доходить висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Разом із цим, суд звертає увагу позивача на те, що згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

В такому випадку у разі звернення позивача з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого за даний позов згідно квитанції №126 від 25.09.2018 р. у розмірі 704,80грн., такий буде повернено позивачу.

З огляду на викладене, керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) єдиного внеску № від 31.08.2018р. - повернути позивачу .

2. Роз'яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Кушнір