Справа № 1740/2375/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2018 року м. Рівне №1740/2375/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання дій протиправними, стягнення одноразової щорічної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненській окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій щодо відмови у виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат протиправними та стягнення з Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області недоотриманої сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 14 802 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є інвалідом ІІІ групи та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеної до 1 категорії. Вказує про те, що 24.07.2018 звернулася до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з заявою про виплату недоотриманої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік передбаченої нормами ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також зазначає про те, що листом від 26.07.2018 Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації відмовило в задоволенні заяви, у звязку з тим, що виплату було проведено у розмірі 90 грн., що передбачено нормами чинного законодавства України. Разом з тим позивач зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", відновив соціальні гарантії постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того позивач зазначає, що ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чинною на дату подання заяви, встановлено конкретні розміри такої допомоги, зокрема, й інвалідам ІІІ групи. Відтак, вважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік протиправним, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 17.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), протягом розумного строку, але не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановленні судом строки відповідачем - Управлінням соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що норми, які визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення, тобто у даному випадку з 17.07.2018. Оспорюванні ж позивачем правовідносини виникли не пізніше 10.07.2018 (дата перерахування одноразової допомоги на оздоровлення). Крім того наголошує на тому, що даним рішенням Конституційного Суду України порядок виконання ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не встановлювався, зміни у звязку з цим рішенням до вказаної норми не вносились. Відтак, посилання позивача на дане рішення Конституційного Суду України вважає безпідставним. Вказує, що компенсація та допомога, передбачена ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачена позивачу у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, зокрема з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 "Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За наведеного просили суд в позові відмовити повністю.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням Серії А №420327 від 23.07.2003 та вкладкою № 077007 від 23.07.2003 до посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А №420327 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК №048242 від 15.07.2003 (а.с.11).

24.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з заявою про нарахування та виплату недоотриманої суми грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат та просила видати довідку про розмір нарахованої допомоги на оздоровлення за 2018 рік та вказати дату виплати. Дану заяву було отримано Управлінням соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області 24.07.2018 за № 01-13/1209 (а.с. 6).

Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області листом від 26.07.2018 № 01/14/1196 відмовило в перерахунку одноразової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та повідомило, що постановою КМУ від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення: - інвалідам І і II групи -120 гривень; - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії -100 гривень; - інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень.

Також вказано про те, що допомога на оздоровлення в сумі 90,00 грн. перерахована до відділення Ощадного банку платіжним дорученням від 10.07.2018 № 481 (а.с. 7).

Вважаючи відмову у виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік протиправною позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII).

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону №796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст. 48 Закону №796-ХІІ).

Згідно ст. 63 Закону №796-ХІІ фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Пунктом 26 Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII передбачено, що норми і положення, зокрема, ст. 48 Закону № 796-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно з приписами п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 року № 562 (далі Постанова № 562) установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інвалідам ІІІ групи, у сумі 90 грн.

Отже, Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області правомірно було проведено нарахування і виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того суд зазначає, підпунктом 8 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, ст. 48 Закону №796-XII викладено у такій редакції: "Стаття 48. Компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сімям за втрату годувальника.

Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

При цьому, лише окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 визнані неконституційними згідно з Рішеннями Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 та №6-р/2018 від 17.07.2018.

Так, що стосується Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, то ним визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014.

Оскільки підпункт 8 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, ні вказаним, ні жодним іншим рішенням Конституційного Суду України неконституційним не визнавався, то ст. 48 Закону №796-XII, починаючи з 01.01.2015 і по даний час діє в редакції, за якою: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

За наведеного слідує, що відповідачем цілком правомірно проведено нарахування і виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі, встановленому Постановою №562, оскільки жодного іншого розміру такої допомоги не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Окрім того, при винесенні даного рішення, судом також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи. Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що під час нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 34000, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (вул. Грушевського, 1, смт.Зарічне, Рівненська область, 34000, ) про визнання дій протиправними, стягнення одноразової щорічної допомоги - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.