Справа № 875/40/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 жовтня 2018 року № 875/40/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Старшого державного виконавця Башілова Валентина Олександровича), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба безпеки України про визнання дій неправомірними, скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Старшого державного виконавця Башілова Валентина Олександровича) (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба безпеки України (далі - тертя особа), в якому просить: визнати дії щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №56311022 від 02.07.2018 року протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56311022 від 02.07.2018 року (далі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувана постанова прийнята за відсутності підстав визначених ст. 65, 63, 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за відсутності належних доказів виконання боржником судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №56311022.

Ухвалою суду від 07.09.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні судом змінено порядок розгляду справи за згодою позивача і ухвалено про завершення розгляду справи в режимі спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 21.09.2018 року до участі у вирішенні справи залучено Службу безпеки України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Відповідачем надано суду належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №56311022.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору надала пояснення відповідно до яких оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на виконання судового рішення позивача поновлено на службі та виведено у розпорядження з метою вирішення питання щодо призначення на рівнозначну посаду, в подальшому, наказом від 24.04.2018 року №231-ос позивача призначено на посаду консультанта (полковник).

Позивач надав суду пояснення з урахуванням пояснень по справі наданих Службою безпеки України, з яких вбачається, що позивач вказує на процесуальні порушення при прийнятті судом ухвали від 21.09.2018 року про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та витребування доказів та вказує на протиправність наказу від 24.04.2018 року №231-ос.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.05.2018 року відкрито виконавче провадження №56311022 з примусового виконання виконавчого листа виданого 02.04.2018 року №821/3195/15-а про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 22.08.2015 року.

Листом від 15.05.2018 року Служба безпеки України повідомила державного виконавця про виконання судового рішення, а саме: про скасування наказів від 22.08.2015 року №424-ос, від 08.09.2015 року №624-ос про звільнення та виключення зі списків особового складу та повідомила, що ОСОБА_1 вважається таким, що перебуває у розпорядженні начальника Управління СБ України в Херсонській області з 22.08.2015 року. Наказом від 24.04.2018 року №231-ос ОСОБА_1 призначений на посаду консультанта.

Постановою від 02.07.2018 року виконавче провадження №56311022 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону N 1404 встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст. 65 Закону №1404 рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, п., п. 1 ч. 3 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення згідно із виконавчим документом, відповідачем прийнято лише на підставі листа від 15.05.2018 року боржника (Служби безпеки України) про поновлення позивача на посаді.

В порушення наведених вище норм ст. 3 Закону №1404 відповідач не перевірив виконання боржником рішення (інформації викладеної в листі від 15.05.2018 року), отже доводи позивача про порушення відповідачем Закону №1404 при прийнятті оскаржуваної постанови знайшли підтвердження під час вирішення справи.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що наказом Служби безпеки України від 04.04.2018 року №424-0 скасовано накази від 08.09.2015 року №624-ос про звільнення та виключення зі списків особового складу та позивач вважається таким, що перебуває у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки в Херсонській області з 22.08.2015 року.

Також, наказом Служби безпеки України від 24.04.2018 року №231-ос ОСОБА_1 призначений на посаду консультанта.

Судом встановлено, що наказ Служби безпеки України від 24.04.2018 року №231-ос станом на час прийняття оскаржуваної постанови та станом на час вирішення даної справи є чинним.

Щодо доводів позивача про протиправність наказу Служби безпеки України від 24.04.2018 року №231-ос, суд зазначає, що такий наказ є предметом вирішення справи №821/811/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області в особі т.в.о. начальника Романюка А.В., Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними, визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, що перебуває в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду та провадження у якій зупинено ухвалою від 23.07.2018 року. Зазначений наказ не є предметом вирішення даної справи.

Враховуючи, що станом на 02.07.2018 року (дата прийняття оскаржуваної постанови), позивач поновлений на військовій службі в органах Служби безпеки України, та перебуває на посаді, отже оскаржувана постанова жодним чином мне порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому, необхідно зазначити, що обов'язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

В контексті наведеного суд зазначає, що позивачем не наведено доводів або надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення його прав та/або інтересів оскаржуваною постановою та з урахуванням того, що станом на час прийняття такої постанови позивач поновлений на військовій службі в органах Служби безпеки України, як того вимагав виконавчий документ, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб'єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

З огляду на викладене, відшкодуванню судові витрати не підлягають, оскільки судом позовні вимоги не задовольняються.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Старшого державного виконавця Башілова Валентина Олександровича), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба безпеки України про визнання дій неправомірними, скасування постанови.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда