Справа № 826/9719/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Справа № 826/9719/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року у справі

за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної

промисловості «Укрспирт»

до Департаменту Державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Державна фіскальна служба України,

про визнання дій протиправними

та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державна фіскальна служба України, про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження від 23.05.2018 р. № 51720887;

- визнання протиправними дій відповідача щодо накладення арешту на кошти боржника згідно з постановою від 24.05.2018 р. ВП № 51720887;

- зобов'язання відповідача скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2018 р.№ 51720887 та про накладення арешту від 24.05.2018 р. № 51720887.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року справу було передано за територіальною юрисдикцією до Київського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва, посилаючись на те, що позовна заява у цій справі ним подана до вказаного суду за місцезнаходженням відповідача в порядку ч. 1 ст. 25 КАС України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про передачу справи до іншого суду.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є рішення та дії відповідача, вчинені (прийняті) у рамках та в ході здійснення виконавчого провадження № 51720887.

Зазначене виконавче провадження відкрито на підставі дублікату виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду 18.03.2016р. № 810/549/15, виданого на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався ст. 287 КАС України та Законом України «Про виконавче провадження» і виходив з того, що дана справа повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ, а саме Київським окружним адміністративним судом.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У частині 1 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний порядок оскарження рішень та дій державного виконавця, відповідно до якого кваліфікаційною ознакою для визначення територіальної юрисдикції спору є те, яким саме судом було видано виконавчий лист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 826/9930/17, висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для апеляційного суду при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що виконавче провадження, у межах якого відповідачем вчинені оскаржувані у цій справі дії та прийняті відповідні рішення, відкрито на підставі дублікату виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду 18.03.2016р. № 810/549/15, виданого на виконання рішення вказаного суду.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підсудності даної справи саме Київському окружному адміністративному суду та наявності правових підстав для її передачі за належною територіальною юрисдикцією.

При цьому, колегією суддів враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Доводи апелянта про те, що позовна заява у цій справі ним подана до суду за місцезнаходженням відповідача в порядку ч. 1 ст. 25 КАС України, є необґрунтованими, оскільки вказаною нормою адміністративного процесуального законодавства встановлено загальне правило територіальної підсудності справ та передбачено можливість виключень з нього в інших нормах Кодексу і в даному випадку таке виключення регламентовано бланкетною нормою статті 287 КАС України із субсидіарним застосуванням ч. 1 ст. 74 спеціального Закону № 1404-VIII.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: