Справа № 264/1660/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року справа №264/1660/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року у справі № 264/1660/18 (головуючий у 1 інстанції суддя Литвиненко Н.В.), складену у повному обсязі 17 вересня 2018 року у м. Маріуполь Донецької області за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Кульченка Владислава Тарасовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Кульченка Владислава Тарасовича (з урахуванням уточнень) про скасування постанови Серія АР № 873876 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття справи (а.с. 1-4, 70).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року у справі № 264/1660/18 відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 130-131).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що він є директором Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор», обов'язки якого закріплено статутом підприємства та контрактом, відповідно до яких він не здійснює забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, а вимагає їх виконання від підлеглих осіб. Додатково зазначив, що особою відповідальною за стан дорожнього покриття на підприємстві є майстер з ремонту вулично-дорожньої мережі, який діє відповідно до посадової інструкції (а.с. 106-108).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 27 березня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 873876 старшим інспектором роти ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Кульченко В.Т. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи відповідальною посадовою особою, в порушення правил і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, не забезпечив здійснення заходів по усуненню вибоїн у покритті проїзної частини на перехресті вул. Макара Мазая до вул. 7 Проїзд в м. Маріуполі, не усунув вказані недоліки, які загрожують безпеці дорожнього руху, чим порушив п3.1.1, 3.1.2 ДСТУ 3587-97, ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух» та п.1.5 Правил дорожнього руху України, за скоєння якого накладено штраф в сумі 1020 грн.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи знайшов своє підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем; в матеріалах справи наявні такі докази, що дають всі підстави стверджувати про допущення позивачем порушення Правил дорожнього руху, а саме посадовою особою допущено порушення правил норм та стандартів, щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на ділянці дороги та не вжито всіх можливих заходів до усунення перешкод.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 10 Закону України від 08.09.2005 N 2862-IV "Про автомобільні дороги" державним управлінням автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України.

Статтею 11 Закону визначені обов'язки органу державного управління автомобільними дорогами загального користування, а саме: розробка пропозицій щодо фінансування та здійснення контролю за цільовим використанням бюджетних коштів; організація, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 12 Закону України від 30.06.93 N 3353-XII "Про дорожній рух" посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Положеннями ч. 1 ст. 140 КУпАП визначено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом правопорушень, передбачених коментованою статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об'єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб'єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 коментованої статті, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Згідно з ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі( далі Інструкція № 1395), п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Як встановлено судами, 27 березня 2018 року постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 873876 винесена старшим інспектором роти ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Кульченко В.Т.

Відповідно до п.3 Інструкції № 1395 передбачено, що при складанні постанови про адміністративного правонарушення, передбаченного частинами першої- третьою статті 140 КУпАП( протокол не складається), да неї необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично- шляхової мережі с відповідними замірами та схемою.

В матеріалах справи міститься акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 27 березня 2018 року та фотоматеріалами та схемою, з яких зазначено, що стан обстеженої ділянки не відповідає вимогам пп.3.1.1,3.1.2 ДСТУ 3587-97, оскільки покриття проїзної частини має множенні вибоїни ,напливи та інші деформації що утрудняють рух транспортних засобів.(а.с. 57-59).

Зазначений акт складено та підписано зовсім іншим інспектором Штеренштейн Є.К. в присутності двух свідків без присутності позивача, причина відсутності якого в акті не зазначена, що є порушенням порядку складання відповідного акту, оскільки в самому акті передбачено здійснення обстеження у присутності представника підрозділу з експлуатації доріг( вулиць) , який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки.

Однак схема відображення недоліків та вибоїн у покритті проїзної частини, в якій відображені розміри вибоїн на перехресті вулиць Макара Мазая та 7-го Проїзду складена тільки відповідачем Кульченко В.Т. без присутності інших осіб, зокрема позивача.

Тобто документальне підтвердження зазначеного в спірній постанові правопорушення є спірним , оскільки розміри вибоїн у покритті проїзної частини ,відображені виключно зацікавленою особою, яка притягнула позивача к відповідальності , без підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами , або самим позивачем.

При цьому, суд зазначає наступне.

Аналіз вимог, викладених у ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану" і Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 лютого 2012 року № 54 (п. 3.1.1 та п. 3.1.2 з урахування таблиці №1 гранично допустимих пошкоджень площі покриття, а також терміни ліквідації з моменту їх виявлення, граничної глибини осідань та висоти напливів) та виходячи з аналізу акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 27 березня 2018 року,- вказує на те, що в акті відсутнє посилання до якої категорії 1-У та групи (А,Б,В,Проїзди) відноситься аварійна дільниці дороги, відтак, неможливо встановити чи є пошкодження ділянки допустимими у відповідності до норм ДСТУ.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що вищевказаний акт та схема, які є додатками до постанови про адміністративне правопорушення є необґрунтованими та такими що складено з порушеннями норм процессуального законодавства, не доведені в суді, тому судом не приймаються як без заперечливі докази.

В той же день, інспектором винесено спірну постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення в сумі 1020,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Апелянт вказує на те, що акт обстеження складено за його відсутності, у зв'язку із чим він був позбавлений права надати відповідні пояснення та обґрунтування. Крім того, оскаржувана постанова винесена також за його відсутності і він, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності взагалі не був повідомлений про розгляд справи. Зазначені обставини в суді не спростовані .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Це пов'язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що остання складена за відсутності позивача і в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повідомлення позивача про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, в даному випадку інспектором здійснено негайний розгляд справи без повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про дату, місце та час розгляду справи, без будь-якого документування того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій позивача, що вказує на порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, що на переконання суду апеляційної інстанції обґрунтовано ставить під сумнів правомірність винесення такої постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

Більш того, відповідно до п. 1.1. ч. 1 Контракту від 04 жовтня 2016 року укладеного між Маріупольської міською радою та позивачем, основними обов'язками позивача є: безпосереднє і через адміністрацію підприємства здійснення поточного керівництва підприємством, ефективно використовувати і зберігати закріплене за підприємством комунальне майно (а.с.9-12).

Організація роботи щодо своєчасної заборони та вжиття відповідних заходів з відновлення безпечних умов для руху, нагляд за технічним станом вулиць, тротуарів та споруд покладається на майстра дільниці, згідно його посадової інструкції (а.с.13-15),який, зокрема, несе відповідальність за своєчасний і якісний огляд і дефектацию закріпленої ділянки вулично- дорожньої мережі, а не на директора підприємства. Відповідачем зазначені обставини не встановлювались.

Тобто, за експлуатаційний стан , вжиття заходів щодо ліквідації ям (вибоїн) на проїзній частині вулиці покладається на майстра дільниці.

Відтак, відповідач протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, оскільки до його обов'язків не входить утримання автомобільних доріг і вулиць.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, і як результат невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року у справі № 264/1660/18- задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2018 року у справі № 264/1660/18 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Скасувати постанову Серія АР № 873876 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження в адміністративній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 22 жовтня 22018 року.

Судді Т.Г.Арабей

Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць