Справа № 826/14577/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №826/14577/15

адміністративне провадження №К/9901/5720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Арбітражного керуючого ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Меридіан Плюс» Патерилова Віталія Вікторовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року (головуючий суддя Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року (головуючий суддя Міщук М.С., судді: Бєлова Л.В., Гром Л.М.) у справі №826/14577/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Меридіан Плюс» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ТОВ «Меридіан Плюс» звернулось в суд з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дворака Руслана Володимировича щодо внесення запису до реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 №10062555 від 11 червня 2015 року на нежитлові приміщення №30, №31 загальною прощею 21,10 кв. м., що складає 1/100 частину від нежитлових приміщень в літ «А», за адресою: АДРЕСА_1 та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22128202 від 16.06.2015 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22128202 від 16 червня 2015 року;

- зобов'язати державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести до реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо скасування запису про право власності №10062555 від 11 червня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: в літ "А", за адресою: АДРЕСА_1, прийнято з порушенням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що свідчить про його протиправність та наявність правових підстав для скасування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ухвалою Господарського суду Київської області від 22 липня 2013 року у справі №911/2236/13 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Меридіан Плюс» на підставі статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Постановою Господарського суду Київської області від 5 серпня 2013 року у справі №911/2236/13 визнано банкрутом ТОВ «Меридіан Плюс», відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора, арбітражного керуючого Патерилова Віталія Вікторовича (далі також Ліквідатор).

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18373024 від 20 січня 2014 року, вбачається, що за ТОВ «Меридіан Плюс» встановлено право власності на нежитлові приміщення №30 та №31 загальною площею 21,10 кв. м, що складає 1/100 частину від нежитлових приміщень, в літ. А, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу № п-153, засвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 18.01.2005 року (а. с. 9).

У зв'язку з вищевикладеним, 14 квітня 2014 року ліквідатором Патериловим В.В. було включено в Інвентаризаційний опис № 1 вищевказане майно (а.с.10).

Разом з цим, із наявних у справі реєстраційних документів вбачається, що між ТОВ «Меридіан Плюс» в особі директора Сумарокової О.С. (Продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Покупець), з іншої сторони, укладено Договір купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року за реєстраційним номером в реєстрі №2260, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. (надалі також Договір № 2260).

Предметом договору є придбання нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в літері "А", загальною площею 21,10 кв.м., що становить 1/100 частину від нежитлових приміщень, складаються з таких приміщень: приміщення № 30 площею 8,10 кв.м., приміщення № 31 площею 13 кв.м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 червня 2015 року, індексний номер витягу 39186799, Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Двораком Русланом Володимировичем внесено запис про право власності №10062555 від 11.06.2015 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. за номером 2260. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22128202 від 16.06.2015 року (а. с. 89-90).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22128202 від 16 червня 2015 року, прийняте за результатом розгляду заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (прийняту 11.06.2015 року) та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав (а. с. 91).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що із наявних у матеріалах справи доказів не вбачається протиправних дій державного реєстратора, всі дії було вчинено правомірно та відповідно до норм чинного законодавства, оскільки до державного реєстратора було надано у повному обсязі пакет документів для здійснення державної реєстрації. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази заборони вчиняти державному реєстратору реєстраційні дії, а також докази про визнання договору купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року за реєстраційним номером в реєстрі №2260 нікчемним.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, арбітражний керуючий подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що спірне майно було включено до ліквідаційної маси товариства і неодноразово виставлялося на аукціон. На думку заявника касаційної скарги, з моменту порушення справи про банкрутство, введено мораторій на виконання всіх зобов'язань товариства, у зв'язку з чим з моменту визнання товариства банкрутом всі питання щодо відчуження майна (в тому числі і реєстрація права власності на підставі договорів, що були укладені до порушення справи про банкрутство) має здійснюватися лише в межах справи про банкрутство. Саме з цих підстав скаржник вважає дії державного реєстратора незаконними. Також скаржник зазначає, що договір купівлі-продажу порушує право власності ТОВ «Меридіан Плюс», порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне припинення права власності ТОВ «Меридіан Плюс», тобто порушує конституційні права останнього.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що спірні правовідносини врегульовані Законом України від 1 липня 2004 року N1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої ст.4 Закону №1952-ІV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1952-ІV.

Частиною 2 ст.9 Закону України № 1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи з норми ч.1 ст.9 Закону №1952-ІV, державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Стаття 15 Закону №1952-ІV визначає порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Наведеною нормою права закріплено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеним до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що з 1 січня 2013 року у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» відсутні повноваження стосовно реєстрації речових прав.

З указаної дати зазначені повноваження виконуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Державною реєстраційною службою України та її територіальними органами.

Статтею 24 Закону №1952-ІV, в редакції чинній на час проведення спірної реєстраційної дії, визначено випадки, коли у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, а саме:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Вказаний перелік підстав є вичерпним.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відсутність у державного реєстратора підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав на спірне майно, оскільки третьою особою до Державного реєстратора було надано у повному обсязі пакет документів, для здійснення державної реєстрації, і заборон щодо вчинення дій відносно цього майна не існувало.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що договір купівлі-продажу на 1/100 частину від нежитлових приміщень укладений між ТОВ «Меридіан Плюс» в особі директора Сумарокової О.С. (Продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Покупець), з іншої сторони, 26 грудня 2012 року, тобто більш ніж за півроку до порушення справи про банкрутство .

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.346 Цивільного кодексу України, в редакції чинній на час укладення правочину і проведення спірної реєстраційної дії, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3). Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.4).

Проаналізувавши наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що з моменту укладення договору купівлі-продажу 26 грудня 2012 року, у відчужувача - ТОВ «Меридіан Плюс» припинилися права на 1/100 частину від нежитлових приміщень, що складаються з таких приміщень: приміщення № 30 площею 8,10 кв.м., приміщення № 31 площею 13 кв.м., а у набувача - ОСОБА_2 виник обов'язок щодо реєстрації своїх прав на нерухоме майно.

Таким чином, станом на час порушення справи про банкрутство, вказане майно вже не належало товариству, у зв'язку з чим у державного реєстратора не було підстав для відмови у проведенні спірної реєстраційної дії, яка є офіційним підтвердженням права власності ОСОБА_2, яке виникло як у набувача на підставі правочину від 26 грудня 2012 року.

Посилання скаржника на те, що вказане майно було включено до ліквідаційної маси і неодноразово виставлялося на аукціон, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підстави включення цього майна до ліквідаційної маси не є предметом судового перегляду у цій справі, і не може бути підставою для визнання дій державного реєстратора незаконними.

Колегія суддів враховує, що законність договору купівлі-продажу була предметом розгляду судом господарської юрисдикції в рамках судової справи про банкрутство №911/2236/13, і у задоволенні вимоги про визнання його недійсним відмовлено. Тобто, спір про право у цій справі не вирішується, оскільки вже вирішений повноважним на це судом.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Арбітражного керуючого ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Меридіан Плюс» Патерилова Віталія Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі №826/14577/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду