Справа № 819/3401/13-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №819/3401/13-а

адміністративне провадження №К/9901/22279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016р. (судді - Гончар Л.Я., Конюшко К.В., Чалий С.Я.) у справі №819/3401/13-а (К/800/21129/15) за позовом Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до публічного акціонерного товариства «Квантор» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013р. УПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій станом на 01.02.2014 року - у розмірі 29096,38 грн., з них по пенсіонерах: ОСОБА_1 в сумі 7237,34 грн., ОСОБА_2, в сумі 9427,73 грн., ОСОБА_3 в сумі 9601,69 грн., ОСОБА_4 в сумі 2829,62 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2014р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015р., позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Квантор" на користь Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначеної на пільгових умовах, за період з 29.04.2013 року по 31.01.2014 року у розмірі 9601,69 грн. (дев'ять тисяч шістсот одна гривня 69 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016р. рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У лютому 2017р. позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016р. з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 237 КАС України.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України позивач, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668, яким внесено зміни до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», просив скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій в частині стягнення заборгованості по гр. ОСОБА_2 в сумі 9427,73 грн. та гр. ОСОБА_4 в сумі 2829,62, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Квантор» на користь Управління зазначені суми коштів.

Як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права позивач посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09.06.2016р. у справі №К/800/44412/15, в якій по іншому застосовано зазначені норми права.

Ухвалою Верховного Суду України від 06.03.2017р. відкрито провадження у справі за позовом Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області) до публічного акціонерного товариства «Квантор» про стягнення заборгованості.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції після 15.12.2017р., матеріали заяви передано до Верховного Суду.

Так, в ході розгляду справи судами встановлено, що ПАТ «Квантор», згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №294063, зареєстроване як юридична особа 05.11.1996 року. Крім того, відповідач перебуває на обліку в УПФУ в Збаразькому районі як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивачем у відповідності до своїх повноважень проведено та направлено відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період 29.04.2013р. по 31.01.2014 року по пенсіонерах ОСОБА_3 (9601,69 грн.), ОСОБА_2 (9427,73), ОСОБА_4 (2829,62 грн.), ОСОБА_1 (7237,34 грн.), які перебували у трудових відносинах з відповідачем.

Крім того судами встановлено, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, ПАТ «Квантор» позивачу відшкодовані частково, а саме здійснено сплату всієї заборгованості по відшкодуванню Управлінню витрат на виплату та доставку пенсії гр. ОСОБА_1 Однак, такі кошти зараховані Управлінням в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди в порядку календарної черговості її виникнення, у зв'язку з чим виникла заборгованість по цих платежах.

Згідно розрахунку суми боргу УПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій по ПАТ «Квантор», заявлена до стягнення у даній справі заборгованість ПАТ «Квантор» за період 29.04.2013р. по 31.01.2014р. становить 29096,38 грн., з них: по пенсіонерах ОСОБА_3 (9601,69 грн.), ОСОБА_2 (9427,73), ОСОБА_4 (2829,62 грн.), ОСОБА_1 (7237,34 грн.).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по пенсіонеру ОСОБА_3 за період з 29.04.2013р. по 31.01.2014р. у розмірі 9601,69 грн., суд першої інстанції з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що така набула пенсійного віку 28.04.2013р., тобто після вступу в законну силу Закону №184-VІІ, а тому позивачем правомірно визначено суми для відшкодування ПАТ «Квантор» фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії по вказаному пенсіонеру.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, по громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вказані особи набули пенсійного віку до 27.04.2013р., тобто до вступу в законну силу Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо добровільної сплати єдиного внеску" №184-VII, яким збільшено пенсійний вік, у зв'язку з чим у відповідача відсутні зобов'язання по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій вказаним особам.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, по громадянину ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ПАТ "Квантор" органу пенсійного фонду фактичні витрати на виплату та доставку пенсії за період з 01.03.2013р. по 31.01.2014р. у сумі 7237,34 грн. відшкодовано у повному обсязі. У той же час, наявність облікованої заборгованості у відповідача по відшкодуванню витрат за вказаний період по зазначеному громадянину обумовлена тим, що органом Пенсійного фонду поточні платежі відповідача спрямовувались на погашення заборгованості минулих періодів у порядку календарної черговості її виникнення. Суди, вказуючи на протиправність таких дій органу Пенсійного фонду, та зважаючи на фактичне відшкодування відповідачем витрат органу Пенсійного фонду за спірний період, дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Вищий адміністративний суд України погодився з позицією судів попередніх інстанцій.

В наданій для порівняння ухвалі, касаційний суд, дійшов висновку щодо наявності у підприємства обов'язку відшкодувати Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, оскільки особи, яким така пенсія призначена, не досягнули пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №3668-VІ від 08.11.2011р.

Як убачається зі змісту оскаржуваного та наданого для порівняння рішення касаційний суд неоднаково застосовує статтю 26 Закону №1058-IV у редакції Закону №3668-VI.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 8 липня 2011 року №3668), суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) &lп;…&?ї;.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже пенсії, призначені відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону №1788-XII, підлягають обов'язковому відшкодуванню платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Проте Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011р., статтю 26 Закону №1058-IV викладено в новій редакції, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. Тобто жінкам підвищено вік, з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження: від 55 до 60 років.

Отже, на законодавчому рівні з жовтня 2011 року було змінено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком. Водночас, за певними категоріями осіб й надалі зберігається право на пенсію за Законом №1058-IV на пільгових умовах в разі досягнення віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ.

Таким чином, особа, яка раніше набула право на пенсію на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) й надалі продовжує її отримувати, а обов'язком підприємства є й надалі відшкодовувати Пенсійному фонду пов'язані з цим витрати. Умовою для припинення такого обов'язку закон встановив досягнення особою віку, з якого пенсія призначається на загальних підставах (відповідно до статті 26 Закону №1058-IV). Незалежно від правового регулювання, яке існувало станом на дату набуття особою права на пільгову пенсію, її пенсійний вік (для призначення пенсії на загальних підставах) визначатиметься лише у відповідності з положеннями чинного законодавства, яке регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення і загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

У справі, що розглядається встановлено, що станом на 01.10.2011р. (час набрання чинності статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону №3668 від 08.07.2011р.) пенсіонери ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (55 років), з настанням якого, відповідно до положень чинного станом на дату призначення їм пільгових пенсій законодавства, припинявся обов'язок підприємства відшкодовувати витрати на виплату і доставку таких пенсій. Тобто, у відповідача не припинився обов'язок по відшкодуванню Пенсійному фонду витрат на виплату і доставку пільгових пенсій цим особам.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції у справі, що розглядається, дійшов помилкового висновку щодо відсутності у ПАТ «Квантор» обов'язку по відшкодуванню заборгованості по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених вищезгаданим особам, оскільки такі не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV (в редакції Закону від 08.07.2011р. №3668-VI).

Крім того, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що положення абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР в редакції до і після внесення до них змін Законом №184-VII, яким відсилання на норму статті 12 Закону №1788-XII, що містилася в первинній редакції, замінено відсиланням на статтю 26 Закону №1058-IV, визначають насамперед юридичну природу і послідовність дій з таким видом платежу як фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, які платник збору, має включати до об'єкту оподаткування, а відсилання до правил статті 12 Закону №1788-XII та статті 26 Закону №1058-IV відповідно прописують умови, порядок, подію і строк, протягом якого цей платіж належить включати до об'єкту оподаткування. За виникнення певної спірної ситуації положення цього закону можуть бути задіяні переважно тоді, коли платник збору із посиланням на правила статті 12 Закону №1788-XII або статті 26 Закону №1058-IV із настанням події, яка регулюється цими нормами (наприклад, досягнення пенсіонером віку, що дає право на пенсію на загальних підставах), припинить сплачувати фактичні витрати на виплату і доставку пенсії та включати їх до об'єкту оподаткування. Однак ці положення закону не поширюють і не повинні поширювати свою дію на відносини між платником збору і органами Пенсійного фонду України, що виникають у зв'язку з відшкодуванням витрат на виплату і доставку пенсій, оскільки припинення їх виплат пов'язуються з пенсійним віком пенсіонерів і строками, визначеними Законом №1058-IV.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права була висловлена Верховним Судом в постановах від 13.07.2018р. (справа №819/1950/14-а) та від 19.06.2018р. (справа №809/3229/14).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача конкретні суми заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, відповідач наявність такої заборгованості та проти стягнення її на підставі рішення суду заперечував.

За результатами розгляду справи судами прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності для цього законодавчих підстав.

В той же час наявність заборгованості відповідача перед позивачем по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та її розмір судами не перевірялась і докази на підтвердження чи спростування таких обставин не досліджувались.

Натомість, встановлення таких обставин та підтвердження їх відповідними доказами має значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 241 КАС України справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами і розділу IV цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 227 КАС порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

Верховний Суд позбавлений можливості встановити необхідні обставини у цій справі та усунути допущені порушення, а тому, на думку колегії суддів, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Квантор» заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, по пенсіонерах ОСОБА_2 в сумі 9427,73 грн. та ОСОБА_4 в сумі 2829,62 грн., з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), -

постановив:

Заяву Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2014р., ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015р. та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Квантор» заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, по пенсіонерах ОСОБА_2 в сумі 9427,73 грн. та ОСОБА_4 в сумі 2829,62 грн. - скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук