Справа № 826/3486/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року м. Київ № 826/3486/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

28.02.2018 Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (ПАТ «ОГХК») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України, в якому висловило прохання:

- визнати бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо невнесення у встановленому законом порядку змін до виданого їм спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027 на користування надрами, - протиправною;

- зобов'язати Державну службу геології та надр України видати наказ про внесення змін до виданого ПАТ «ОГХК» спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027 на користування надрами, згідно з пунктом 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, на підставі поданої ПАТ «ОГХК» заяви від 12.04.2017 №272/12-04 про внесення змін до спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027 (зареєстрована Державною службою геології та надр України за вх. №7404/02/12-17 від 12.04.2017);

- зобов'язати Державну службу геології та надр України видати (надати) ПАТ «ОГХК» (його представнику) спеціальний дозвіл на користування надрами від 11.02.2015 №6027, на новому бланку з відповідними змінами, які вносяться на підставі пункту 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, згідно поданої ПАТ «ОГХК» заяви від 12.04.2017 №272/12-04 про внесення змін до спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027, зареєстрованої Державною службою геології та надр України за вх. №7404/02/12-17 від 12.04.2017).

В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що відповідач протиправно ухиляється від прийняття рішення про внесення змін до спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027 на користування надрами, виданого ПАТ «ОГХК». Так, позивач звернувся до Державної служби геології та надр України із повним пакетом документів необхідних для внесення змін до спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027 на користування надрами, однак відповідач, в межах строку для прийняття рішення про внесення змін до дозволу чи відмову у внесенні змін до дозволу, не прийняв відповідного рішення чим порушив права позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Державна служба геології та надр України подала відзив на позовну заяву, в якому вказала на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Так, зазначила, що прийняття рішення про зобов'язання Державну службу геології та надр України внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами є таким, що виходить за межі повноважень суду. Повноваження щодо внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами є дискреційними повноваженнями та належать до виключної компетенції Державної служби геології та надр України, тому адміністративний суд не може перебирати на себе функції та вирішувати питання щодо внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами.

Позивач подав відповідь на вказаний відзив відповідача в якому наголосив на належності та ефективності обраного ним способу захисту порушених прав. ПАТ «ОГХК» також зазначило, що враховуючи принцип «мовчазної згоди» та наявність відповідних повноважень суду, передбачених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), позивач просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії, передбачені Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, а тому відповідач помилково вважає, що задоволення позовних вимог у даному випадку призведе до втручання суду у дискреційні повноваження Державної служби геології та надр України.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні 13.08.2018 та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

11.02.2015 ПАТ «ОГХК» Державною службою геології та надр України видано спеціальний дозвіл на користування надрами №6027 на видобування титанових руд для отримання ільменітового концентрату на Межирічному родовищі (Середня, Емілівська, Юрська, Осинова та Букінська ділянки). Строк дії спеціального дозволу - до 11.02.2035.

У 2016 році за результатами проведених робіт спеціалістами ФОП «ОСОБА_1» складено звіт про геологічне вивчення надр «Попередня геолого-економічна оцінка будівельних пісків - спільнозалягаючої корисної копалини в розкривних породах Юрської ділянки Межирічнош родовища в межах кар'єру №9».

01.03.2016 ПАТ «ОГХК» подало на державну експертизу підраховані та попередньо оцінені спільнозалягаючі балансові запаси будівельних пісків Юрської ділянки Межирічного родовища ільменіту. Піски за результатами фізико-механічних випробувань відповідають вимогам ДСТУ Б В.2.7-32-95 та придатні для виготовлення будівельних розчинів та дорожнього будівництва. Крім того, згідно з ДСТУ Б В.2.7-29-95 (додаток А.1) піски ділянки можуть використовуватися при благоустрої, рекультивації і плануванні.

Будівельні піски затверджені Протоколом Державної комісії України із запасів корисних копалин №3599 від 06.07.2016, в кількості 2357,83 тис. м3, у тому числі: коду класу 121 (категорія С1) - 1055,13 тис. м3, коду класу 122 (категорія С2) -1302,7 тис. м3.

З огляду на викладені обставини, ПАТ «ОГХК» звернулося до Державної служби геології та надр України із заявою від 26.09.2016 №789/26-09 з проханням внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами Межирічного родовища титанових руд №6027 від 11.02.2015 з включенням будівельних пісків в межах кар'єру №9 Юрської ділянки Межирічного родовища затверджених Протоколом Державної комісії України із запасів корисних копалин №3599 від 06.07.2016 в якості спільнозалягаючої корисної копалини.

До вказаної заяви ПАТ «ОГХК» додало: копію статуту ПАТ «ОГХК»; копію виписки та витягу з ЄДРПОУ ПАТ «ОГХК»; довідку про виконання особливих умов спецдозволу №6027 від 11.02.2015; копію звіту про виконання Програми робіт, яка є додатком до угоди про умови користування надрами №6012 від 29.06.2016; пояснювальну записку, яка містить обґрунтування необхідності внесення змін до спецдозволу; копію протоколу Державної комісії України із запасів корисних копалин №3599 від 06.07.2016; план підрахунку запасів, масштаб 1:2000.

12.04.2017 позивач повторно подав до Державної служби геології та надр України заяву №272/12-04 з проханням внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами Межирічного родовища титанових руд №6027 від 11.02.2015 з включенням будівельних пісків в межах кар'єру №9 Юрської ділянки Межирічного родовища затверджених Протоколом Державної комісії України із запасів корисних копалин №3599 від 06.07.2016 в якості спільнозалягаючої корисної копалини.

До вказаної заяви ПАТ «ОГХК» додало: копію статуту ПАТ «ОГХК»; копію виписки з ЄДРПОУ ПАТ «ОГХК»; копію спеціального дозволу №6027 від 11.02.2015; довідку про виконання особливих умов спецдозволу №6027 від 11.02.2015; довідку про виконання Програми робіт, яка є додатком до угоди про умови користування надрами №6012 від 06.04.2017; пояснювальну записку, яка містить обґрунтування необхідності внесення змін до спецдозволу; копію протоколу Державної комісії України із запасів корисних копалин №3599 від 06.07.2016; топографічний план з планом підрахунку запасів, масштаб 1:2000.

Заява від 12.04.2017 №272/12-04 з додатками зареєстрована Державною службою геології та надр України за вх. №7404/02/12-17 від 12.04.2017.

Позивач зазначає, що станом на 07.08.2017 ПАТ «ОГХК» ані позитивного, ані негативного рішення від Державної служби геології та надр України за результатами розгляду поданих заяв на внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 №6027 не отримано, у зв'язку із чим, в порядку досудового врегулювання спірних відносин, філією «ІГЗК» ПАТ «ОГХК» надіслано нагадування та чергове прохання необхідності розгляду відповідних заяв.

Однак, станом на час звернення до суду з даним позовом ПАТ «ОГХК» жодної відповіді не отримано, а тому позивач вважає бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у не внесенні змін до спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 № 6027 протиправною, у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобов'язані використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції, тощо.

Відсутність у підприємств, установ, організацій і громадян спеціального дозволу на користування надрами та належним чином оформлених усіх дозвільних документів не дає права здійснювати видобуток корисних копалин, які є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

Частиною восьмою статті 16 Кодексу України про надра передбачено, що переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №391/2011 Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

За приписами підпунктів 9, 11 пункту 4 вказаного Положення Державна служба геології та надр України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).

Відповідно до статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедура продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін, визначені Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами.

Відповідно до підпункту 4 пункту 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, до дозволу вносяться зміни, зокрема у разі виявлення під час користування надрами даних про нові властивості, якість або кількість корисних копалин після проведення державної експертизи відповідних геологічних матеріалів відповідно до Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 №865.

За приписами пункту 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, для внесення змін до дозволу заявник подає заяву, в якій зазначаються номер та дата дозволу, разом з:

- копією паспорта та реєстраційним номером облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (фізичні особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті, подають лише копію паспорта із серією, номером та відміткою);

- інформацією (у формі довідки, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом та скріплюється печаткою) про виконання особливих умов дозволу, до якого планується внести зміни, та програми робіт, виконання якої передбачено угодою про умови користування надрами;

- пояснювальною запискою, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом, скріплюється печаткою та містить обґрунтування необхідності внесення змін до дозволу.

У випадках, передбачених підпунктом 4 цього пункту, до зазначених документів заявник додає копію нового протоколу Державної комісії України із запасів корисних копалин про затвердження кількості запасів та план підрахунку запасів відповідно до нього.

Внесення змін до угоди про умови користування надрами здійснюється органом з питань надання дозволу без внесення змін до дозволу за наявності інформації органів державного геологічного контролю про відсутність порушень надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

Судом встановлено, що ПАТ «ОГХК» разом із заявами від 26.09.2016 №789/26-09 та від 12.04.2017 №272/12-04 подало до Державної служби геології та надр України повний перелік документів, передбачених пунктом 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами.

Згідно пункту 18 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, орган з питань надання дозволу надає протягом 30 календарних днів з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, заявникові дозвіл на новому бланку з урахуванням відповідних змін або вмотивовану відмову.

Переоформлення дозволу або внесення змін до нього здійснюється без зміни номера, дати реєстрації, строку його дії та умов користування надрами і є обов'язковою підставою для внесення змін до угоди про умови користування надрами.

У разі зміни особливих умов, визначених у дозволі, до нього вносяться зміни з урахуванням змін умов користування надрами.

Під час отримання переоформленого дозволу або дозволу із внесеними до нього змінами надрокористувач повертає органу з питань надання дозволу оригінал виданого раніше дозволу.

Інформація про надходження заяви про переоформлення дозволу або про внесення змін до нього та про результат розгляду заяви розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом трьох робочих днів з моменту переоформлення або внесення змін.

Пункт 19 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, закріплює вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу та для прийняття рішення про відмову в переоформленні дозволу, однак не містить підстав для прийняття рішення про внесення змін до дозволу.

При цьому, для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є:

- подання заявником документів не в повному обсязі;

- виявлення у поданих документах недостовірних даних;

- невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку;

- наявність інформації від правоохоронних органів та суб'єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні;

- наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період;

- відмова органів, зазначених в абзацах другому - четвертому пункту 9 цього Порядку, у погодженні надання надр у користування;

- невиконання програми робіт на ділянках надр, на користування якими заявнику вже надано дозвіл, виявлення порушень правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовано в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення, крім випадків визнання таких приписів або розпоряджень недійсними або дію яких зупинено згідно з рішенням суду.

Підставами для прийняття рішення про відмову в переоформленні дозволу є:

- подання заявником документів не в повному обсязі;

- виявлення у поданих документах недостовірних даних;

- невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 16 цього Порядку;

- невиконання програми робіт на ділянках надр, на користування якими заявнику вже надано дозвіл, виявлення порушень правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовано в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення, крім випадків визнання таких приписів або розпоряджень недійсними або дію яких зупинено згідно з рішенням суду.

Відповідно до пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього Державна служба геології та надр України видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження.

З метою попереднього розгляду матеріалів щодо надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволів та внесення до них змін Державна служба геології та надр України або Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до повноважень утворює комісію з питань надрокористування та затверджує положення про неї.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем факт не прийняття за результатом розгляду вказаних заяв позивача відповідного рішенні у формі наказу про внесення змін до дозволу чи відмову у внесенні змін до дозволу, у строк, передбачений пунктом 18 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами.

За таких обставин суд переконаний, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не прийняття у строк, передбачений пунктом 18 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, відповідного рішення згідно пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами.

За приписами частини шостої статті 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Зазначеною нормою Закону закріплений принцип мовчазної згоди згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Оскільки відповідач безпідставно не прийняв рішення щодо внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 №6027, то з урахуванням принципу мовчазної згоди, позивач набув права провадити діяльність з видобутку корисних копалин на відповідних ділянках надр вже через десять робочих днів з моменту закінчення встановленого законодавством строку для відповіді відповідача щодо внесення змін до спеціального дозволу.

Стосовно наявності підстав для зобов'язання відповідача внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 №6027 та питання судового втручання у дискреційні повноваження відповідача як суб'єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд зазначає, що приймаючи рішення про зобов'язання орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд, перш за все, відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб'єктами господарювання.

При цьому, суд приймаючи саме таке рішення на захист порушених прав суб'єктів господарювання - про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певну дію, унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання з боку органів державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), Суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

У рішенні Європейського Суду з прав людини, у справі «Волохи проти України» зазначено: «Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом», оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.»

В рішенні у справі «Гасан і Чауш проти Болгарії» вказується: «Суд зазначає, що у даному випадку відповідне законодавство не передбачало чітких критеріїв щодо реєстрації керівництва конфесій, що змінилося, а також не передбачало ніяких процедурних гарантій захисту від свавільного використання дискреційних повноважень...».

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002, Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Аманн проти Швейцарії!» від 16.02.2000).

Також Європейський Суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24.04.1990 зазначає, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі «Фадеева проти Росії» від 09.06.2005, в якому Європейський Суд з прав людини з відсилкою до справи «Баклі проти Сполученого Королівства», зазначив, що: «Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку «необхідності» втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції».

Адміністративний суд наділений дієвим важелем проти незаконних дій з боку представників влади України і здійснених ними в трактуванні дискреційних повноважень (постанова Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 у справі №804/4335/16).

Суд вважає, що відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 25.05.2018 у справі №826/6102/16.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, праву позивача отримати рішення про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами кореспондує обов'язок відповідача прийняти таке рішення.

Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги конкретні обставини, встановлені по цій справі, застосування законодавцем принципу «мовчазної згоди» для суб'єкта владних повноважень, суд вважає, що зобов'язання судом відповідача вчинити зазначені дії не буде підміною повноважень, а є способом відновлення порушених прав та інтересів позивача, законності та справедливості в цілому, як це дозволено суду, зокрема, Конституцією України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на те, що внесення змін до спеціальних дозволів законодавчо віднесено до виключної компетенції Державної служби геології та надр України, однак відповідач під час розгляду питання щодо внесення змін спеціального дозволу позивача діяв не в порядку та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, то суд вважає, що зобов'язання відповідача внести зміни до спеціального дозволу позивачу буде належним способом відновлення порушених прав та інтересів останнього та відповідає наявному у позивача праву користуватись надрами відповідних ділянок надр.

До того ж суд враховує, що жоден інший спосіб захисту порушених прав позивача не гарантує повного та дієвого захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, при якому подальші можливі протиправні дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень викликають необхідність повторного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій (бездіяльності), а обставини справи свідчать про протилежне, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявних у матеріалах справи платіжних доручень №1607 від 26.02.2018 та №1769 від 27.03.2018, позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 3524 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо невнесення у встановленому законом порядку змін до виданого Публічному акціонерному товариству «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 №6027, - протиправною.

Зобов'язати Державну службу геології та надр України видати наказ про внесення змін до виданого Публічному акціонерному товариству «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 № 6027, згідно з пунктом 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, на підставі поданої Публічним акціонерним товариством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» заяви від 12.04.2017 №272/12-04 про внесення змін до спеціального дозволу від 11.02.2015 №6027.

Зобов'язати Державну службу геології та надр України видати (надати) Публічному акціонерному товариству «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» спеціальний дозвіл на користування надрами від 11.02.2015 №6027, на новому бланку з відповідними змінами, які вносяться на підставі пункту 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, згідно поданої Публічним акціонерним товариством «Об'єднана гірничо- хімічна компанія» заяви від 12.04.2017 №272/12-04 про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами від 11.02.2015 №6027.

Стягнути з Державної служби геології та надр України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3524 грн (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3; ).

Відповідач - Державна служба геології та надр України (адреса: 03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 16; ).

Суддя О.М. Чудак