Справа № 804/705/18
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

Київ

справа №804/705/18

адміністративне провадження №К/9901/49517/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І. та судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі суддів Ясенової Т.І., Головко О.В., Суховарова А.В. від 27 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2, позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі також - Відділ, відповідач, скаржник), в якому просила визнати протиправними дії Відділу щодо накладення арешту на нерухоме майно та зобов'язати Відділ скасувати арешт, накладений на нерухоме майно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року та прийняти нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу Відділу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області без руху суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказана скарга не відповідає вимогам частини п'ятої статті 296 КАС України, а саме до неї не було долучено документ про сплату судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційну скаргу повернуто Новокодацькому відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області як таку, недоліки якої не усунуто.

Відповідач, не погоджуючись з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року, звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій посилаючись на її необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та з метою усунення недоліків вказаної скарги 13 березня 2018 року ним було подано до суду апеляційної інстанції виписку по рахунках від 22 лютого 2018 року, надану Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області, яка є підтвердженням сплати судового збору. Однак, ухвалою від 27 березня 2018 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд повернув апеляційну скаргу Відділу, мотивуючи це тим, що виписка по рахунку не відповідає вимогам, встановленим для оформлення документа про сплату судового збору, а також тим, що під час перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не встановлено надходження коштів за реквізитами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Вказує, що чинним законодавством не встановлені спеціальні вимоги щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір" судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі. У вказаному законі відсутнє положення щодо обов'язкової сплати судового збору через установи банків або відділення зв'язку. Крім того, відсутність в документі про сплату судового збору інформації про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не робить його неналежним. Зазначає, що ДП «Інформаційні судові системи» листом № 2275/15 повідомило про вихід нової версії 1.24 комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду». Серед іншого у модернізованій версії програми реалізовано реєстр підтвердження оплат із Держказначейства України для автоматичного і ручного з'ясування платіжних документів, які надійшли до Держказначейства України із картками заведеного судового збору. Вказує, що сплата судового збору за подання апеляційної скарги була здійснена в системі дистанційного обслуговування "Клієнт казначейства - Казначейство" за електронним платіжним дорученням від 22 лютого 2018 року № 80 на суму 1762, 00 грн., що і було підтверджено випискою по рахунку від 22 лютого 2018 року, наданою суду апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Для підтвердження оплати судового збору та проставлення відповідної відмітки про оплату Управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було направлено лист Головному управлінню державної казначейської служби України у Дніпропетровській області разом із паперовою копією платіжного доручення від 22 лютого 2018 року. Так, останнім підтверджено сплату судового збору, шляхом проставлення відповідної відмітки на вказаному платіжному дорученні, яке додається до матеріалів касаційної скарги.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини п'ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, а саме така апеляційна скарга залишається без руху.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України апеляційна скарга повертається особі, що її подала, якщо цією особою не усунуто недоліків, залишеної без руху апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, Закон України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08 липня 2011 року (в редакції, чинній в тому числі і на момент винесення оскаржуваного судового рішення) (далі - Закон № 3674-VI) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

У відповідності до частини першої статті 6 Закону № 3674-VI судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Правовий аналіз частини першої статті 6 Закону України дає підстави вважати, що судовий збір може бути сплачено з використанням як безготівкових або готівкових розрахунків через банківські установи, через ресурс, розміщений на офіційному веб-порталі «Судова влада України», інформаційно-платіжні термінали, встановлені у приміщеннях судів, інші комп'ютерні програми, в тому числі програмно-технічний комплекс «Клієнт казначейства - Казначейство», тощо.

Частинами першою, другою статті 9 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Так ухвалою, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року залишено апеляційну скаргу відповідача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року без руху з підстав невідповідності вимогам частини п'ятої статті 296 КАС України, та надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору за реквізитами УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпра, КБКД 22030101, , р/р 1004, МФО 805012, банк отримувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 13 березня 2018 року скаржником було подано заяву про усунення недоліків, до якої на підтвердження сплати судового збору було додано засвідчену копію виписки по рахунках від 22 лютого 2018 року, яка містить інформацію щодо сплати 22 лютого 2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області Дніпропетровському апеляційному адміністративному суду платіжним документом № 80 судового збору у сумі 1762,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі № 804/705/18 за платіжними реквізитами: рахунок 1004, МФО 805012, код класифікації 22030101, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпра, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Однак, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційну скаргу повернуто Новокодацькому відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області як таку, недоліки якої не усунуто.

В оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли сплата судового збору здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера та скріплена печаткою установи банку.

В обґрунтування причин повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції зазначив, що скаржником недотримано вимог встановлених для оформлення документу про сплату судового збору, оскільки на виконання вимог ухвали від 28 лютого 2018 року надано копію виписки по рахунках від 22 лютого 2018, скріплену печаткою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та особистим підписом заступника начальника відділу Г.П. Іващенко, а також вказав що під час перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не встановлено надходження коштів на рахунок за реквізитами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

При цьому в матеріалах справи міститься скриншот вкладки "Судовий збір" картки справи № 804/705/18 із комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», в якій відсутні відомості про сплату судового збору.

Суд касаційної інстанції погоджується з твердженням скаржника про те, що чинним законодавством не встановлено вимог до документа про сплату судового збору та обов'язкових реквізитів, які він повинен містити, з огляду на що висновок суду апеляційної інстанції щодо недотримання у документі, поданому скаржником на підтвердження сплати судового збору, вимог встановлених для оформлення документа про сплату судового збору не можна вважати обґрунтованим.

Щодо невстановлення судом апеляційної інстанції надходження коштів на рахунок за реквізитами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду при перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, касаційний суд зазначає, що відсутність відомостей про сплату судового збору у вкладці "Судовий збір" картки справи в комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» не свідчить про його незарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, адже до зазначеної картки відомості вносяться відповідальними працівниками суду при надходженні документів про сплату судового збору. Тому у разі невнесення відомостей про такі документи чи допущення помилки при їх внесенні, інформація щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору за такими документами у картці справи не відображатиметься.

Достовірно зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України може бути перевірено судом шляхом пошуку відповідних платіжних документів за наявними реквізитами в комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» за допомогою рубрики "Реєстр підтверджень оплат з казначейства".

Скаржник з метою усунення недоліків апеляційної скарги надав суду апеляційної інстанції виписку по рахунках від 22 лютого 2018 року, яка містила відомості щодо сплати судового збору за подачу скарги у даній справі, а саме номеру та дати документа про сплату, суми судового збору, а також реквізити за якими його було перераховано, які відповідають реквізитам для сплати, зазначеним в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року.

Суд апеляційної інстанції, володіючи інформацією щодо документа про сплату судового збору, повинен був врахувати, що його сплачено за вірними платіжними реквізитами, перевірити його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України шляхом пошуку наявності такого документа в Реєстрі підтверджень оплат з казначейства.

Тобто суди повинні вживати активних дій з метою перевірки зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 800/473/17.

З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції вважає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо незарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у даній справі є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Конституційний Суд України у рішенні від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 зазначив, що Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Крім того, у своєму рішенні від 8 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України зробив наступний висновок: право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05).

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 804/243/16.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності задоволення касаційної скарги та скасування ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи, що справа повертається для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року справі № 804/705/18 скасувати.

Справу № 804/705/18 направити до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко