Справа № 815/581/18
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/581/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Музики І.О.

за участі сторін:

представників позивача ОСОБА_1Ю, ОСОБА_2 (за довіреністями),

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Балтське лісове господарство» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Балтське лісове господарство» до Головного управління ДФС в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 31 січня 2018 року;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 31 січня 2018 року;

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31 січня 2018 року.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що 10.01.2018 року позивач отримав примірник акта перевірки від 03.01.2018 року № 6/15-32-14-12/00992579, складеного за результатами документальної планової виїзної перевірки ДП «Балтський лісгосп» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року. Згідно з висновками акту перевірки відповідач встановив порушення позивачем:

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8, ст.. 138, п. 139.1, ст.. 139, пп. 159.1.2, пп. 159.1.3, п. 159.1 ст. 159 ПКУ, п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.1 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 161936,0 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 22008,0 грн., за 2015 рік у сумі 139928,0 грн.;

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.1 пп. 2.2 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, в результаті чого занижено частину чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами в період, що перевіряється, на загальну суму 116606,0 грн. У тому числі за 2015 рік у сумі 116606,0 грн.;

п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 ст. 44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.2 п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПКУ, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 157948,99 грн., в тому числі за серпень 2014 року на суму 2474,0 грн., за лютий 2015 року на суму 10833,33 грн., за березень 2015 року на суму 6333,33 грн., за квітень 2015 року на суму 16333,33 грн., за травень 2015 року на суму 15750,0 грн., за червень 2015 року на суму 20416,66 грн., за липень 2015 року на суму 27741,67 грн., за серпень 2015 року на суму 20900,00 грн., за вересень 2015 року на суму 17000,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 20166,67 грн. Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки, надав свої заперечення на акт, які в подальшому залишені без задоволення. 31.01.2018 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1, які позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19.03.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов з огляду на який, відповідач не визнає адміністративний позов, не погоджується з доводами позивача та вважає, що позов не належить до задоволення. Доводи, наведені представником відповідача у відзиві на адміністративний позов за змістом відповідають акту перевірки, тоді як в адміністративному позові позивач наводить доводи на спростування висновків акту перевірки.

Ухвалою суду від 18.04.2018 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження за клопотанням представника відповідача та призначив підготовче судове засідання на 14.05.2018 року.

04.05.2018 року від представника відповідача на адресу суду знову надійшов відзив на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.07.2018 року.

Ухвалою суду від 04.07.2018 року провадження у справі зупинено.

25.09.2018 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, суд поновив провадження у справі.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в адміністративному позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову підстав, викладених у відзивах.

Вислухавши думку представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки.

На підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 112.07.2017 року № 2747 та направлень від 24.07.2017 року, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства «Балтське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 21.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт № 6/15-32-14-12/00992579 від 03.01.2018 року, яким встановлено, у тому числі, порушення позивачем: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1, ст. 139, пп. 159.1.2, пп. 159.1.3, п. 159.1 ст. 159 ПКУ, п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.1 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 161936,0 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 22 008,0 грн., за 2015 рік у сумі 139 928,0 грн.;

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.1 пп. 2.2 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, в результаті чого занижено частину чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами в період, що перевіряється, на загальну суму 116 606,0 грн. У тому числі за 2015 рік у сумі 116 606,0 грн.;

п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 ст. 44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.2 п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПКУ, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/704, п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 157 948,99 грн., в тому числі за серпень 2014 року на суму 2 474,0 грн., за лютий 2015 року на суму 10 833,33 грн., за березень 2015 року на суму 6 333,33 грн., за квітень 2015 року на суму 16 333,33 грн., за травень 2015 року на суму 15 750,0 грн., за червень 2015 року на суму 20 416,66 грн., за липень 2015 року на суму 27 741,67 грн., за серпень 2015 року на суму 20 900,00 грн., за вересень 2015 року на суму 17 000,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 20 166,67 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками акту перевірки № 6/15-32-14-12/00992579 від 03.01.2018 року, 16.01.2018 року подав до ГУ ДФС в Одеській області заперечення на акт перевірки.

29.01.2018 року відповідач надав відповідь № 28/18/10/15-32-14-12-14 про розгляд заперечень ДП «Балтське лісове господарство» на акт перевірки, з огляду на яку, у звязку із ненаданням ДП «Балтське лісове господарство» достатніх доказів та їх документального підтвердження, ГУ ДФС в Одеській області вважає заперечення до акту перевірки від 03.01.2018 року № 6/15-32-14-12/00992579 необґрунтованими та залишає висновки, наведені в даному акті перевірки без змін.

31.01.2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на 167 438,00 грн.

31.01.2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету унітарними підприємствами на 116 606,00 грн.

31.01.2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 194 343,75 грн.

На думку позивача, вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що належать до скасування.

Суд зазначає, що висновки відповідача, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, ґрунтуються на ненаданні до перевірки достатньої кількості документів по взаємовідносинам з ТОВ ВТФ «Авіас», а саме: актів прийому-передачі скретч-карт від ТОВ ВТФ «Авіас» на адресу ДП «Балтське лісове господарство», журналу обліку прийому скретч-карт на підприємство, договору про відповідальне зберігання ПММ на АЗС ТОВ ВТФ «Авіас» або будь-яких інших АЗС: акти-прийому передачі, відповідно до якого ПММ передаються на відповідальне зберігання постачальника; фіскальні касові чеки, які підтверджують факт заправки транспортних засобів ДП «Балтське лісове господарство « бензином А-92 Energy, отриманим від ТОВ ВТФ «Авіас»; безпідставному включенні до витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування з податку на прибуток за звітний період 2014 року безнадійної дебіторської заборгованості у сумі 21 084,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 3 795,00 грн.; у звязку з не підтвердженням первинними документами витрат по отриманню паливно-мастильних матеріалів від ТОВ ВТФ «Авіас» занижено прибуток, з якого проводяться відрахування до державного бюджету, виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу) розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, державними унітарними підприємствами.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПКУ (в редакції, чинній у перевіряємий період), об'єктом оподаткування з податку на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Приписами п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ (в редакції, чинній у перевіряємий період), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобовязань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобовязання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПКУ (в редакції, чинній у перевіряє мий період), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Приписами п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ (в редакції, чинній у перевіряє мий період), платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної;в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку;ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ ( в редакції, чинній станом на 2014 рік), об'єктом оподаткування з податку на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Приписами п. 138.1, п 138.2 ст. 138 ПКУ (в редакції, чинній станом на 2014 рік) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають:собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ ( в редакції, чинній станом на 2014 рік), не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення;

Згідно з п. 134.1 ст. 134 ПКУ ( в редакції, чинній станом на 2015 рік), обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу;

дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 17.02.2015 року між ТОВ ВТФ «Авіас» та ДП «Балтське лісове господарство» укладено договір поставки № 32 предметом якого є прийняття ТОВ ВТФ «Авіас» зобовязання щодо передачі ДП «Балтське лісове господарство» у власність, а ДП «Балтське лісове господарство» щодо сплати і прийняття, товару згідно з накладними на товар. Відпуск товару здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою КМУ № 1442 від 20.12.1997 року.

Відповідно до розділу 3 договору, загальна сума договору складається з загальної вартості товару за всіма видатковими накладними.

Згідно з розділом 4 договору, поставка товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати протягом одного банківського дня з моменту оформлення постачальником рахунку.

Розділом 5 договору врегульовано строк поставки товару, а саме: до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у картці обєму і марки товару, після чого всі обовязки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено у скетч-картці. Умови постачання товару самови везення. Покупець зобовязується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документів.

На підтвердження виконання умов вказаного договору та поставки ТОВ ВТФ «Авіас» на адресу позивача товару, суду надано рахунки-фактури, платіжні доручення, видаткові накладні, специфікації до видаткових накладних, податкові накладні, витяг з електронного кабінету щодо реєстрації податкових накладних ( Т. 1 арк. с. 110-186).

На підтвердження факту використання у власній господарській діяльності придбаних у ТОВ ВТФ «Авіас» нафтопродуктів, ДП «Балтське лісове господарство» надало суду: відомості видачі ПММ, відомості витрат ПММ, накладні ( Т.1 арк. с. 187-395).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній у перевіряє мий період), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На думку суду, ДП «Балтське лісове господарство» надало посадовим особам ГУ ДФС в Одеській області до перевірки достатню кількість первинних документів, які дають змогу встановити факт отримання ДП «Балтське лісове господарство» товару від ТОВ ВТФ «Авіас» та подальше використання у господарській діяльності вказаного товару.

Посилання відповідача з приводу того, що позивачем не надано: акти прийому-передачі скретч-карт від ТОВ ВТФ «Авіас» на адресу ДП «Балтське лісове господарство», журналу обліку прийому скретч-карт на підприємство, договору про відповідальне зберігання ПММ на АЗС ТОВ ВТФ «Авіас» або будь-яких інших АЗС: акти-прийому передачі, відповідно до якого ПММ передаються на відповідальне зберігання постачальника; фіскальні касові чеки, які підтверджують факт заправки транспортних засобів ДП «Балтське лісове господарство» бензином А-92 Energy, отриманим від ТОВ ВТФ «Авіас», як на підставу неможливості встановити фактичне отримання позивачем від ТОВ ВТФ «Авіас» ПММ суд вважає необґрунтованими та помилковими.

Так, відсутність актів прийому-передачі, журналів обліку прийому скретч-карт, фіскальних чеків, які підтверджують факт заправки транспортних засобів позивача, за умови надання податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН, видаткових накладних разом з специфікаціями, в яких чітко визначено кількість отриманого товару за відповідною накладною та перераховано номери отриманих скретч-карток, платіжних доручень на підтвердження плати позивачем за ПММ відповідно до виставлених контрагентом рахунків-фактур та доказів використання зазначених ПММ у власній господарській діяльності, на думку суду, не є підставою для визнання господарських операцій такими, що фактично не відбулися.

Щодо ненадання позивачем договору про відповідальне зберігання ПММ на АЗС ТОВ ВТФ «Авіас» або будь-яких інших АЗС: акти-прийому передачі, відповідно до якого ПММ передаються на відповідальне зберігання постачальника, суд зазначає, що в розділі 5 договору від 17.02.2015 року № 32 чітко вказано, що покупець зобовязується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі. Постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобовязань за Договором, уразі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Тобто, суд встановив, що у договорі № 32 від 17.02.2015 року чітко визначено, що до закінчення строку дії скретч-картки ПММ зберігаються у постачальника і покупець може у будь-який час протягом терміну дії скретч-картки отримати ПММ. Таким чином, приписами договору поставки визначено умови зберігання та отримання ПММ, а отже, вимоги відповідача щодо необхідності надання договору про відповідальне зберігання ПММ на АЗС ТОВ ВТФ «Авіас» або будь-яких інших АЗС є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на акт перевірки, висновки щодо господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ ВТФ «Авіас» ґрунтуються у тому числі на податковій інформації Дніпропетровського Офісц ВПП ДФС щодо ненадання ТОВ ВТФ «Авіас» податкової звітності з ПДВ.

Суд зазначає, що оцінюючи та досліджуючи факт здійснення господарської операції, суд має перевірити реальність господарських взаємовідносин безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Слід також зазначити, що висновки, викладені в акті перевірки, порушують закріплений в Конституції України принцип персональної відповідальності, відповідно до якого суб'єкт господарювання не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів, а може бути притягнений до юридичної відповідальності лише за власні правопорушення.

З огляду на принцип персональної відповідальності, суд не приймає до уваги податкову інформацію, що була використана відповідачем під час перевірки.

Відповідачем в акті перевірки не наведено фактів, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ДП «Балтське лісове господарство», як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у постанові від 10.09.2014 року по справі № 2а-13207/12/2670.

Суд зазначає, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару, в свою чергу, податкова накладна, на підставі якої позивачем сформовано податковий кредит, відповідає вимогам, встановленим п. 201.1 статті 201 ПК України.

Слід зазначити, що податковий орган не посилається на відсутність реєстрації податкових накладних у встановленому порядку, що виписані контрагентами позивача, на підставі яких останнім і нараховано податок на додану вартість.

Відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за вказаними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з можливими протиправними діями постачальника.

Щодо доводів відповідача з приводу того, що позивач безпідставно включив до витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування з податку на прибуток за звітний 2014 рік безнадійну дебіторську заборгованість в сумі 21084,00 грн., в результаті чого занизив податок на прибуток в сумі 3795,00 грн., оскільки заборгованість повинна бути визнана судом чи виконавчим написом нотаріуса, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПКУ (в редакції, чинній у 2014 році), безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Строк позовної давності за ст. 257 ЦКУ становить три роки.

З огляду на зміст акту перевірки, заборгованість виникла понад 6 років до її списання, а саме: ФОП ОСОБА_4 в сумі 16039,47 грн., період виникнення 08.2010 року, ТОВ «Ліс Майстер» - 2,28 грн., період виникнення 03.2011 року, ДП «Укрлісконсалтинг» в сумі 286,24 грн., період виникнення з 03.2011 року, ДП «Котовський лісгосп» - 1 690, 62 грн., період виникнення з 12.2008 року, ДП «Одеський лісгосп» - 1 023,61 грн., період виникнення з 12.2008 року, ПД Одеська залізниця 13,67 грн., період виникнення з 04.2010 року, фізична особа ОСОБА_5 в сумі 2 028 грн.

Згідно з пп. 159.1.1, пп. 159.1.2, пп. 159.1.3, п. 159.1, пп. 159.3.1 п. 159.3 ст. 159 ПКУ, платник податку - продавець товарів, робіт, послуг має право зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, якщо покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості). Таке право на зменшення суми доходу виникає, якщо протягом звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій:а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна; б) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу).

Платник податку - продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до абзацу першого цього підпункту зобов'язаний одночасно зменшити суму витрат цього звітного періоду на собівартість таких товарів, робіт, послуг.

Норми цього підпункту не поширюються на проценти та комісії, щодо яких було сформовано страховий резерв за рахунок збільшення витрат згідно з пунктом 159.2 цієї статті.

Платник податку - покупець зобов'язаний зменшити витрати на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Платник податку - продавець у разі якщо суд не задовольняє позов (заяву) такого продавця або задовольняє його частково чи не приймає позов (заяву) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення заборгованості або її частини (крім припинення судом провадження у справі повністю або частково, у зв'язку з погашенням покупцем заборгованості або її частини після подання продавцем позову (заяви)), зобов'язаний збільшити:дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до зменшення доходу згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту;витрати відповідного податкового періоду на собівартість (її частину, визначену пропорційно сумі заборгованості, включеної до доходу відповідно до цього підпункту) товарів, робіт, послуг, за якими виникла така заборгованість, попередньо віднесену ним до зменшення витрат згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту.

На суму додаткового податкового зобов'язання, розрахованого внаслідок такого збільшення доходів та витрат, нараховується пеня, визначена з розрахунку 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення додаткового податкового зобов'язання. Зазначена пеня розраховується за строк із першого дня податкового періоду, що настає за періодом, протягом якого відбулося зменшення доходу та витрат згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту, до останнього дня податкового періоду, на який припадає збільшення доходу та витрат, та сплачується незалежно від значення податкового зобов'язання платника податку за відповідний звітний період. Пеня не нараховується на заборгованість (її частину), списану або розстрочену внаслідок укладення мирової угоди відповідно до законодавства з питань банкрутства, починаючи з дати укладення такої мирової угоди.

Повідомлення про зменшення доходу або витрат з посиланням на положення підпунктів 159.1.1 та/або 159.1.2 цього пункту платник податку - продавець або покупець надає контролюючому органу разом з декларацією за звітний податковий період та копіями документів, які підтверджують наявність заборгованості (договорами купівлі-продажу, рішеннями суду тощо).

Заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності, не зменшує доходи кредитора згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів.

З огляду на наведені норми ПКУ, положення пп. 159.1.1 та/або 159.1.2 на поширюються на безнадійну заборгованість, яка виникла у звязку із закінченням строку позовної давності, а стосуються заборгованості, за якою трирічний строк позовної давності ще не минув.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ДП «Балтське лісове господарство», оскільки висновки посадових осіб, на підставі яких прийнято оскаржувані ППР є неправомірними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 7 175,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 54 від 09.02.2018 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Державного підприємства «Балтське лісове господарство» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 31 січня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 31 січня 2018 року.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31 січня 2018 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Державного підприємства «Балтське лісове господарство» () судовий збір у розмірі 7175 грн. (сім тисяч сто сімдесят пять гривень) 73 копійки.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Пятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач Державне підприємство «Балтське лісове господарство» (66101, Одеська область, вул. Ткаченка, 5-а, ).

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області (адреса: 65044, Одеська область, місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5, ).

Повний текст рішення виготовлений та підписаний судом 22.10.2018 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.