Справа № 0440/5636/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

29 серпня 2018 року Справа № 0440/5636/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі Воробйовій П.В.
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, скасування рішення від 15.02.2018 р. про відмову у призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання зарахувати період знаходження на інвалідності з 01.09.2006 р. по 01.10.2012 р. до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію з 15.11.2017 р., -
25 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, скасування рішення від 15.02.2018 р. про відмову у призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання зарахувати період знаходження на інвалідності з 01.09.2006 р. по 01.10.2012 р. до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію з 15.11.2017 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 р. у справі № 0440/5636/18 провадження, після залишення ухвалою суду від 30.07.2018 р. даної позовної заяви без руху, було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 працював на шахті «Юбілейна» ВАТ Павлоградвугілля» у період з 05 червня 2001 року по 12 травня 2002 року, та з 12 липня 2004 року по 25 червня 2006 року. 08 червня 2005 року ОСОБА_2 зазначає, що з ним стався нещасний випадок. 16 червня 2005 року було складено акт № 45 про нещасній випадок, пов'язаний з виробництвом.
Позивач зазначає, що перебуваючи на обліку в управлінні, останній з вересня 2006 року по вересень 2012 року отримував пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, як інвалід II групи, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Згідно довідки МСЕК від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_2 було встановлено II групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
15 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення мені пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
15 лютого 2018 року відповідачем було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідачем винесено рішення про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, позивач зазначає, що у відповіді відповідача, відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з інвалідністю 2 групи мають право особи після досягнення 36 років за наявності страхового стажу не менше 7 років.
Відтак, так як не виконанні умови ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то ОСОБА_2 не має права на призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, позивач вважає дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними та скасувати рішення відповідача від 15 лютого 2018 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
В судове засідання, призначене на 29.08.2018 р. зявився повноважний представник відповідача, позивач до зали судового засідання свого представника не направив.
Повноважний представник відповідача проти предявлених позовних вимог заперечував, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 29.08.2018 р., в якому зазначено наступне.
ОСОБА_2 звернувся із заявою від 15.11.2017 року про призначення пенсії по інвалідності 2 групи від нещасного випадку на виробництві відповідно до пункту 3 статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до якої додано виписку МСЕК про встановлення II групи інвалідності від нещасного випадку на виробництві починаючи з 25.10.2017 року.
Листом від 15.02.2018 №154/03.23-24 заявнику ОСОБА_2 була надана відповідь про відсутність права на призначення пенсії по інвалідності 2 групи від нещасного випадку на виробництві відповідно до пункту 3 статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внаслідок недостатності загального стажу роботи.
На час звернення за призначенням пенсії, а саме: 15.11.2017 року, вік заявника - ОСОБА_2 складав 36 років.
Відповідно до ст. 32 Закону № 1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп віком від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Так, повноважний представник відповідача у поданому відзиві від 29.08.2018 р. зазначає, що на підставі наданих заявником документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний стаж роботи заявника складає 3 роки 11 місяців 14 днів, що не дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058.
На підставі викладеного вище, повноважний представник відповідача просив суд у задоволенні предявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник відповідача не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті.
У звязку з неявкою в судове засідання повноважного представника позивача, думка останнього стосовно переходу до розгляду справи по суті, суду не відома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 29.08.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
В матеріалах справи містяться відомості, що 15.02.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Першотравенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою від 15.02.2018 р. №157/03.23-24 про призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
15.02.2018 р. Начальником відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства ОСОБА_3 було надано відповідь ОСОБА_2 на звернення останнього від 15.11.2017 р., в якій зазначено наступне.
В результаті проведеного розрахунку встановлено, що станом на 15.11.2017 року страховий стаж для визначення права складає 3 роки 11 місяців 14 днів, пільговий стаж за списком № 1 - 2 роки 10 місяців 22 дні.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з інвалідністю 2 групи мають право особи після досягнення віку 36 років за наявності страхового стажу не менше 7 років.
В листві від 15.02.2018 р. за №154/03.23-24 зазначено, що ОСОБА_2 не має права на призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, оскільки не виконані умови ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Так, 15.02.2018 року винесено рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до п. З ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до статті 105 Закону України Про загальнообов'язкове держав не пенсійне страхування та статті 16 Закону України Про звернення громадян зазначено право останнього на оскарження дій та рішень виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб у порядку підлеглості вищому органу або у судовому порядку.
15.02.2018 року винесено рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться відомості про винесення повідомлення про наслідки нещасного випадку, що стався 08 червня 2005 р., відносно ОСОБА_2.
В зазначеному вище повідомленні про наслідки нещасного випадку, що стався 08 червня 2005 р. зазначений діагноз згідно листом непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу: ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана лівої надбрівної області.
Так, відносно ОСОБА_2 було сформовано акт №45 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 11.06.2005 р.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст.9 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб'єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.
До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Відповідно до ст.30 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Відповідно до ст.32 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
для осіб з інвалідністю I групи:
до досягнення особою 25 років включно - 1 рік;
від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки;
від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки;
від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років;
від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років;
від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років;
від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років;
від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років;
від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років;
для осіб з інвалідністю II та III груп:
до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби або внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_4), у особи, яка звернулася за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови в призначені пенсії по інвалідності ОСОБА_2 на пільгових умовах є відсутність у останнього підстав, передбачених ст.32 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд зазначає, що у відповідності до пенсійної справи ОСОБА_2 страховий стаж за списком №1 складає 2 роки 10 місяців 22 дні, водночас загальний стаж роботи складає 3 роки 11 місяців 14 днів.
Суд також зазначає, що станом на дату звернення із заявою до Першотравенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, а саме 15.11.2017 р. ОСОБА_2 виповнилось 36 років.
З урахуванням вищевикладеного, зазначене вище не відповідає положенням передбаченим ст.32 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яке передбачає призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з інвалідністю 2 групи мають право особи після досягнення віку 36 років за наявності страхового стажу не менше 7 років.
Відтак, рішення відповідача від 15.02.2018 р. про відмову в призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідачем прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, без ознак будь якої форми дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямований зазначений наказ; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваного наказу, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, скасування рішення від 15.02.2018 р. про відмову у призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання зарахувати період знаходження на інвалідності з 01.09.2006 р. по 01.10.2012 р. до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію з 15.11.2017 р., та зважаючи на той факт, що позивач у відповідності до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, скасування рішення від 15.02.2018 р. про відмову у призначенні пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання зарахувати період знаходження на інвалідності з 01.09.2006 р. по 01.10.2012 р. до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва; зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію з 15.11.2017 р. відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5