Справа № 1340/3531/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3531/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3І.) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ управління Пенсійного фонду України у Львівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1774/04 від 08.02.2018 про відмову у переході ОСОБА_3 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати весь період роботи ОСОБА_3 з 15.08.1979 по 22.12.2014 до стажу державної служби, здійснити призначення та виплату недоотриманих сум пенсії і виплачувати ОСОБА_3 з 05.02.2018 пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015, статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 відповідно до наданих довідок №38-05-00-3 від 26.01.2018 та №39-05-00-31 від 26.01.2018 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 лютого 2018 року звернулася до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», подавши до такої заяви довідки Головного управління ДФС України у Львівській області про складові заробітної плати. Однак, відповідач 08.02.2018 рішенням №1774/04 відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», посилаючись на Закон №889-VIII та постанову КМУ №1013 від 9 грудня 2015 року. Позивач вважає, відмову відповідача протиправною, оскільки трудовий стаж позивача за періоди роботи в органах податкової інспекції є стажем державного службовця України, що дає останній право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Окрім того, позивач вказує, що безпідставними є доводи відповідача, що наданні позивачем довідки про заробітну плату виключенні постановою правління Пенсійного фонду України від 04 липня 2016 року №15-2 з наступних підстав. Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. Отже, у роботодавця, існує обов'язок видати на вимогу працівника довідку про складові його заробітної плати, за формою, передбаченою зазначеною постановою. Вказує, що відповідачу було подано довідки про заробітну плату за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року N 1-3, а відтак доводи відповідача не можуть братись до уваги. На переконання позивача, протиправна відмова відповідача порушує її конституційні права і свободи, які гарантуються основним Законом та не можуть бути скасовані. Просить позов задовольнити.

Представник відповідачів у встановлений судом строк подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що з 25.12.2014 позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу та зараховано до стажу державної служби період роботи пощзивача з 15.08.1979 по 30.11.2014, в тому числі в органах Державної податкової служби. 31.12.2014 за заявою позивача було переведено останню на пенсію за віком згідно Закону № 1058. 05 лютого 2018 року позивач звернулась із заявою про переведення з пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу. До поданої заяви позивач долучила довідки про заробітну плату від 26.01.2018 № 38-05-00-31 та № 39-05-00-31 за посадою начальника відділу Головного управління ДФС у Львівській області станом на 01.01.2018. 08.02.2018 позивачу відмовлено у переведенні з одного виду пенсії на інший з урахуванням додатково поданих довідок про заробітну плату. Відповідач зазначив, що пенсію за віком за нормами Закону № 3723 позивачу було призначено 25.12.2014, тобто до набрання чинності Законом № 889, а відтак підстави для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889, відсутні. Вказує, що особам, яким до 01.05.2016 призначено пенсію відповідно до Закону № 3723, починаючи з 01.05.2016 збережено право на поновлення виплати раніше призначеної пенсії державного службовця. При цьому поновлення виплати пенсії здійснюється за матеріалами пенсійної справи на підставі документів, які були враховані під час призначення такого виду пенсії, тому подані позивачем довідки про заробітну плату не можуть враховуватися у разі поновлення виплати пенсії державного службовця. Також, відповідач зазначив, що подані позивачем довідки для проведення перерахунку пенсії, виключені постановою правління Пенсійного фонду України від 4 липня 2016 № 15-2, а Законом № 889 не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. З огляду на те, що позивачу пенсія державного службовця вже була призначена до набрання чинності Законом № 889, відсутні підстави для врахування поданих позивачем довідок під час поновлення виплати пенсії, тому прсить відмовити у задоволенні позовних вимог.

4 жовтня 2018 року позивача в судовому засіданні подав відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, не було визначено порядку перерахунку пенсій державним службовцям. Однак, на переконання позивача бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протокол. Вказує, що скасування постанови № 865 є скасуванням права на перерахунок пенсії державного службовця, що порушує норму прямої дії ст. 22 Конституції України. Позивач вважає, що її право на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань, тому зміни в законодавстві поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку, а відтак до даних правовідносин не застосовуються. Отже, зміни які відбулися у ст. 37 Закону № 3723, стосуються тільки тих пенсій, які будуть призначаються після набрання чинності змін до Закону, і жодним чином не поширюються на розмір відсотків раніше призначених пенсій. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов, просив в задоволенні позову відмовити.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 4 жовтняя 2018 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_3 перебуває з 18.11.2009 року як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 25.12.2014 ОСОБА_3 на підставі особисто поданої заяви та інших необхідних документів призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу». При цьому до стажу державної служби ОСОБА_3, зараховано період роботи з 15.08.1979 по 30.11.2014, в тому числі в органах Державної податкової служби.

31.12.2014 за заявою ОСОБА_3 переведено на пенсію за віком, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі яка одночасно має право на різні види пенсії, призначають один з цих видів пенсії на вибір.

05.02.2018 ОСОБА_3 звернулась до Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова із заявою про переведення з пенсії за віком, згідно Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу».

До заяви ОСОБА_3 долучила довідки про заробітну плату за посадою начальника відділу Головного управління ДФС у Львівській області станом на 01.01.2018 № 38-05-00-31Г від 26.01.2018 та № 39-05-00-31 від 26.01.2018.

08.02.2018 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням №512/55 відмовило ОСОБА_3 у переведенні з одного виду пенсії на інший, у звязку із набранням чинності Закон України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», яким не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. Окрім того, з набранням чинності Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» втратила чинність, за виключенням ст. 37 цього Закону щодо призначення пенсій окремим категоріям осіб.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, тому оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу», у Розділі XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, які займали посади державної служби до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 року N3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, у звязку з тим, що позивач набула права на пенсію до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» до правовідносин щодо призначення пенсії позивачу слід застосовувати норми Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу».

Відповідні категорії посад державної служби, робота на яких зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до умов Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» визначені статтею 25 цього Закону. Цією ж статтею передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців" від 12 вересня 1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників державних податкових адміністрацій, які не мають спеціальних звань.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року N 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким було визначено посади і органи, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби.

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Суд зазначає, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року № 509-XII.

Відповідно до частини першої статті 15 вказаного Закону посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII.

Згідно з записами трудової книжки позивач, починаючи з 15.08.1979 працювала на посаді економіста держдоходів, з 13.07.1984 на посаді старшого економіста інспекції держдоходів, з 11.04.1988 зарахована на посаду економіста державних доходів шляхом переводу з Залізничного райфінвідділу; з 10.10.1988 працювала на посаді головного податкового ревізора-інспектора в порядку переводу з Червоноармійського райфінвідділу; з 08.06.1990 зарахована в порядку переводу на посаду начальника Державної податкової інспекції по Ленінському району м. Львова; з 26.11.1996 у звязку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Галицькому району м. Львова і утворенням Державної податкової адміністрації у Галицькому районі міста Львова переведена на посаду в.о. Голови ДПА у Галицькому районі м. Львова; з 26.05.1997 призначена головою Державної податкової адміністрації у Личаківському районі м. Львова; з 17.02.1998 року призначена на посаду начальника Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова; з 24.03.2003 призначена на посаду начальника Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі; з 26.11.2003 займала посаду начальника відділу плати за землю та місцевих податків і зборів; 18.02.2004 прийнята в порядку переведення та на конкурсній основі на посаду начальника відділу місцевих податків, ресурсних (рентних), неподаткових платежів в управління оподаткування юридичних осіб; з 17.10.2005 у звязку із змінами в організаційній структурі та введенням нового штатного розпису переведена на посаду завідувача сектором місцевих податків і зборів, ресурсних та неподаткових платежів в відділу податку на прибуток (який в реорганізовано у відділ оподаткування юридичних осіб); з 26.02.2007 переведено на посаду начальника відділу адміністрування платежів за землекористування місцевих податків і зборів, ресурсних (рентних) та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб; з 02.06.2008 переведено на посаду начальника відділу адміністрування акцизного збору управління оподаткування юридичних осіб; 04.07.2008 призначена в порядку переведення на посаду начальника ДПІ у м. Червонограді; 10.12.2009 призначена в порядку переведення з ДПІ у м. Червонограді на посаду начальника ДПІ у Сихівському районі м. Львова; 26.03.2012 призначена в порядку переведення на посаду першого заступника начальника Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби (в подальшому - Городоцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області); 05.02.2014 прийнята на посаду переведення на посаду начальника відділу обслуговування платників податків Головного управління Міндоходів у Львівській області, як така що успішно пройшла стажування; 22.12.2014 - звільнена із займаної посади у звязку з реорганізаціє та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

В період роботи у вищевказаних органах позивачу присвоювались персональні та спеціальні звання, а саме: 01.11.1992 присвоєно звання радника податкової служби II рангу; 19.12.2001 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби I рангу»; 21.01.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи I рангу.

Також в трудовій книжці наявні відомості про прийняття позивачем 26 квітня 1994 року присяги державного службовця на виконання вимог Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу».

З огляду на викладене, періоди роботи позивача з 15.08.1993 по 22.12.2014 на вищевказаних посадах в податкових органах з присвоєнням спеціальних звань підлягають зарахуванню до стажу державної служби, що дає підстави для висновку, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» становить більше 20 років, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу», оскільки права на пенсійне забезпечення позивач набула до вступу в силу Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 з дня подання заяви та з урахуванням поданих довідок.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах слід застосовувати Закон України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу».

Станом на момент призначення ОСОБА_3 пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія, згідно Закону України "Про держану службу", на її перерахунок у разі підвищення складових заробітної плати, в тому числі посадового окладу, працюючих державних службовців.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 37-1 Закону № 3723-XII у редакції на час призначення пенсії позивачу, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, з наведених положень вбачається, що призначення державному службовцю пенсії та її перерахунок здійснюється з сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 01 грудня 2015 року, текст статті 37-1 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України".

Разом із тим, на момент звернення ОСОБА_3 до територіального органу Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії, питання вищевказаного перерахунку пенсії чинним законодавством не врегульоване, в той час як в силу приписів статті 37-1 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений постановою КМУ № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Згідно з пункту 4 вказаної постанови, в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи із заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Пунктом 5 Порядку обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений постановою КМУ № 865 від 31.05.2000 в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу встановлено, що перерахунок пенсій провадився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 до Порядку обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений постановою КМУ № 865 від 31.05.2000 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015, а саме: виключено пункт 4, а пункт 5 викладено в новій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Таким чином, станом на момент призначення ОСОБА_3 пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія, згідно Закону України "Про держану службу", на її перерахунок у разі підвищення складових заробітної плати, в тому числі посадового окладу, працюючих державних службовців.

Окрім того, суд наголошує, що згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 02.12.2012 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як дерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 3 КАС України Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі Конституції України та Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» і таке право становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

У зв'язку з цим, позивач має право на перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а відтак дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії, на підставі поданої довідки, є протиправними.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України, "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Зі змісту наведеної норми слідує, що її положення поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Аналогічну позицію підтримує Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.02.2016 року у справі N К/800/4502/16.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що Кабінетом Міністрів України не вжито заходів на реалізацію визначеної Законом норми, виходячи із приписів Конституції України, суд погоджується з тим, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", і що при такому перерахунку мають застосовуватися норми, що визначали умови та порядок перерахунку пенсії, які діяли на момент її призначення позивачу.

Отже, з наведеного слідує, що у відповідача не було законних підстав для відмови у переході ОСОБА_3 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу.

Отже, з урахуванням вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, а також встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у переході ОСОБА_3 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання пропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1774/04 від 08.02.2018 про відмову у переході ОСОБА_3 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу підлягає до задоволення.

Що стосується позовної вимоги позивача зобов'язати відповідача врахувати весь період роботи ОСОБА_3 з 15.08.1979 по 22.12.2014 до стажу державної служби, здійснити призначення та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати ОСОБА_3 з 05.02.2018 пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015, статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 з врахуванням довідок №38-05-00-3 від 26.01.2018 та №39-05-00-31 від 26.01.2018 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, то суд виходив з наступного.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі "ОСОБА_4 проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним способом порушених прав позивача є зобов'язання відповідача врахувати весь період роботи ОСОБА_3 з 15.08.1979 по 22.12.2014 до стажу державної служби, здійснити призначення та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати ОСОБА_3 з 05.02.2018 пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015, статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 з врахуванням довідок №38-05-00-3 від 26.01.2018 та №39-05-00-31 від 26.01.2018 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1774/04 від 08.02.2018 про відмову у переході ОСОБА_3 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області врахувати весь період роботи ОСОБА_3 з 15.08.1979 по 22.12.2014 до стажу державної служби, здійснити призначення та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати ОСОБА_3 з 05.02.2018 пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015, статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 з врахуванням довідок №38-05-00-3 від 26.01.2018 та №39-05-00-31 від 26.01.2018 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79070, м. Львів, пр. Червоної Калини, 35, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн 60 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_3 (79011, м. Львів, вул. І. Франка, 142/5, РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2018.

Суддя Р.М. Брильовський