Справа № 823/112/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року справа № 823/112/16

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гордієнка Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області - Савенко Ю.Н. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (правонаступником якого є Смілянська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, про що в журналі судового засідання зроблено відповідну відмітку та здійснено заміну первинних відповідачів на належного) від 20.10.2015 № та від 18.12.2015 № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2015 № щодо нарахування грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 13798,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3619,53 грн. та від 18.12.2015 № повністю, ухвалено в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 14.06.2018 касаційну скаргу Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області задовольнити частково, постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 та Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 скасовано, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

31.07.2017 справа № 823/112/16 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та після автоматичного перерозподілу була передана судді Гараню С.М., для продовження розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорювані податкові повідомлення- рішення були прийняті на підставі акта позапланової документальної невиїзної перевірки Корсунь-Шевченківської ОДПІ від 20.10.2015 № 820/17-025/, яким встановлено, що позивач не задекларував дохід, отриманий у 2014 році у вигляді додаткового блага від ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" у сумі 97 889,81грн., та не сплатив податок на доходи фізичних осіб в сумі 14683 грн. 47 коп. Однак, 97 889,81грн. є списанням з позивача основного боргу з відсотками за користування кредитом та пенею, що нарахована позивачеві банком за кредитним договором від 26.06.2008, тому не є доходом у розумінні ПК України, у зв'язку з чим оспорювані податкові повідомлення-рішення є незаконними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача до зали судового засідання прибув, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначив, що актом перевірки встановлено, що позивач не подав декларацію про майновий стан та доходи громадян за 2014 рік, внаслідок чого порушив п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України та не сплатив податок на доходи фізичних осіб у сумі 97 889,81грн., чим порушив пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, а також ст. 167 Податкового кодексу України. Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та винесеними у відповідності до норм чинного законодавства, а позовні вимоги про його скасування необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Представник відповідача в ході розгляду справи також наголосив, що в обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на норми ПК України в редакції чинній з 01.01.2015, в той час, як самі зобов'язання виникли у травні 2014 року.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 26.06.2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та позивачем (позичальник) був укладений кредитний договір № 014/0448/82/0010743.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2010 року у справі №2-267/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в розмірі 21 892,30грн., яка включала в себе основну суму боргу (неповернутого кредиту) - 13 742,74грн.; проценти, нараховані за користування кредитом, - 3 429,33грн.; нараховану пеню за порушення строків повернення заборгованості - 4 720, 23грн.

08.05.2014 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений додатковий договір про припинення зобов'язання, відповідно до якого кредитор звільняє позичальника від сплати боргових зобов'язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним. Станом на день укладення цього договору загальний розмір боргу позичальника складав 97 889,81 грн., з яких: основна сума боргу (неповернутого кредиту) 3 795,84грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 8 856,29грн.; нарахована пеня за порушення строків повернення заборгованості - 8 5237,68грн.

28.05.2015 АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало інформацію контролюючому органу щодо прощення в II кварталі 2014 році ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору в сумі 97 889,81грн.

В подальшому відповідачем за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 складено акт від 20.10.2015 №820/17-025/, яким зафіксовано порушення позивачем вимог: пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік; підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, а також пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, а саме: не включення до податкової декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік суми доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) заборгованості в розмірі 97 889,81грн., внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 14 683,47грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 524,34грн., в тому числі основне зобов'язання - 14 683,47грн., штрафні (фінансові) санкції - 3 840,87грн.

Рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області від 17.12.2015 №25831/23-00-10-0210, прийнятим за результатами адміністративного оскарження, з урахуванням вимог пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України збільшено ОСОБА_1 грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 2 142,75грн., у тому числі 1 714,20грн. за основним платежем та 428,55 грн. за штрафними санкціями, у зв'язку з чим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.12.2015 № на відповідну суму.

Позивач не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду про їх скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 67 Конституції України (№ 254к/96-ВР) закріплено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Суд наголошує, що в даному випадку застосовує норми законодавства, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з абз. «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Під час первинного розгляду даної справи Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 29.02.2016 відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю з огляду на те, що сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, у тому числі і по нарахованим процентам та пені, є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2015 № щодо нарахування грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 13 798,12грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3 619,53грн. та від 18.12.2015 № повністю, ухвалено в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що загальна сума залишку боргу, який стягнуто за судовим рішенням від 05.05.2010 з ОСОБА_1 на користь банку, враховуючи часткову його сплату, на момент укладення Договору про припинення зобов'язань за кредитним Договором становить 5 902,30грн. (3 795,84грн. - залишок тіла кредиту) + 2 106,46грн. (залишок пені та процентів після часткового погашення стягнутого за рішенням суду боргу), у зв'язку з чим у позивача виник обов'язок включити до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу дохід лише у розмірі 5 902,30грн., а не у розмірі 97 889,81грн., як вважає відповідач.

Натомість, Верховний Суд в своїй постанові від 14.06.2018 скасовуючи постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016, а також направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції наголосив, що за встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором суми заборгованості, яка включала в себе як основну заборгованість за кредитом (тіло кредиту), так і заборгованість по нарахованим процентам за користування ним, а також пеню, нараховану за порушення строків повернення заборгованості, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2014 рік у сумі 97 889,81 грн. та заниження ним податку на доходи фізичних осіб у розмірі, обрахованому від такої суми. Суд же апеляційної інстанції хоча й посилався на відсутність ознак додаткового блага у анульованих (прощених) банком сум заборгованості по процентам, нарахованим за користування кредитом, та пені, помилково вважав, що податок на доходи фізичних осіб, обов'язок сплати якого покладається на позивача, повинен розраховуватись з суми підтвердженої судовим рішенням у цивільній справі частини непогашеного боргу у розмірі 5 902,30грн., який, як встановлено цим же судом, складається із залишку тіла по кредиту у розмірі 3 795,84грн. та непогашених процентів і пені у розмірі 2 106,46грн.

При новому розгляді справи, дослідивши її матеріали, а також детально проаналізувавши положення ПК України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Вищевказане свідчить, що на час виникнення спірних правовідносин (травень 2014 року) додатковим благом визначалась лише сума кредиту прощена (анульована) банком, оскільки остання збільшувала доход платника податку і мала включатися в його оподатковуваний доход.

Суд додатково зазначає, що відсутність в абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Таким чином, на даний час законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Суд також зазначає, що скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції Верховний Суд в своєму рішенні наголосив, що судами попередніх інстанцій не надано жодної правової оцінки встановленим в ході проведеної перевірки обставинам неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, чим, за висновком податкового органу, порушено ОСОБА_1 положення пункту 179.1 статті 179 ПК України, та, як наслідок, правомірності застосування до позивача штрафних санкцій за таке порушення.

Здійснюючи новий розгляд справи суд зазначає, що у відповідності до абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Як визначено в п.1 договору прощення зобов'язань за кредитним договором, основна сума боргу (неповернутого ОСОБА_1 кредиту) складала - 3 795,84грн.

Розмір мінімальної заробітної плити станом на 1 січня 2014 складав 1 218,00грн., в розрахунку на рік ця сума складає: 14 616,00грн. (1 218,00грн. х 12 місяців), 50% від якої становить - 7 308,00грн.

Таким чином, оскільки основна сума анульованого боргу - 3 795,84грн. є меншою за 7 308,00грн, відповідно до норм викладених в абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, тому остання не мала включатися до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і відповідно ПДФО з цієї суми не підлягало сплаті, в зв'язку з чим податкових зобов'язань не вникало, а отже ОСОБА_1 мала правові підстави не подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Встановлені в даному випадку факти є свідченням протиправності ППР прийнятих контролюючим органом у відношенні до ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити - повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 20.10.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) з ПДФО на загальну суму 18 524,34грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 18.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) з ПДФО на загальну суму 2 312,75грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань

Повний текс рішення виготовлено 18.10.2018