Справа № 826/4856/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року №826/4856/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 15.12.2016 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за договором дарування від 24.01.2015 року позивач фактично жодних коштів не отримав, а тому права власності на дарунок у останнього не виникло, оскільки не має права володіти, користуватися та розпоряджатися даними коштами. Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення про донарахування податків і застосування штрафних санкцій не відповідають чинному законодавству. Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджує, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не подано декларацію про отримані доходи за 2015 рік, та не задекларовано дохід у сумі 117 382, 31 грн., а тому контролюючим органом правомірно прийнято вказані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

20.04.2017 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, якою усунуто виявлені судом недоліки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4856/17 та призначено справу до судового розгляду.

03.07.2017 року представником відповідача у судовому засіданні надано заперечення на адміністративний позов, яке прийнято судом.

У призначеному судовому засіданні 03.07.2017 позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

При цьому, від позивача та представника відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, яке прийнято судом.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, беручи до уваги, що особами, які беруть участь у справі подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, у судовому засіданні 03.07.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2015 року ОСОБА_2 (дарувальник) уклав з ОСОБА_1 (обдарований) договір дарування грошей, за яким дарувальник подарував обдарованому грошову суму в іноземній валюті у розмірі 7433,00 долари США, (еквівалент 177382, 31 грн.), що є частиною грошових коштів, які знаходяться на рахунку дарувальника, відкритого на його ім'я в ПАТ «Енергобанк» відповідно до договору №046678 від 12.01.2011 року (Т.1, арк. 12).

26.01.2015 року позивач уклав з ПАТ «Енергобанк» договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_2 з метою зарахування на вказаний рахунок коштів згідно з договором дарування від 21.01.2015 року (Т.1, арк. 13-17).

У відповідь на заяву позивача від 29.07.2016 року про надання інформації про перерахування коштів на рахунки ОСОБА_1, на виконання договору дарування грошей, останньому листом від 06.09.2016 р. повідомлено про віднесення банку до категорії неплатоспроможних з 12.02.2015 року та здійснення тимчасової адміністрації, а тому банком не проводились операції з коштами вкладників, у тому числі, за договорами дарування (Т.1, арк. 24).

Судом також встановлено, що за наслідком розгляду справи №758/1701/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Енергобанк», треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.10.2015 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року, ухвалою Верховного Суду України від 09.09.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки судом встановлено, що ПАТ «Енергобанк» не має права здійснювати будь-які перерахування коштів, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації. Подальша діяльність банку здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (Т.1, арк. 30-44).

Разом з тим, за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства та прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» за основним зобов'язанням у розмірі 1760,73 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 440,18 грн. та податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» за основним зобов'язанням у розмірі 5869,12 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1637,28 грн. (Т.1, арк. 8-11).

Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 17.03.2017 року №1982/К/26-15-10-02-16 ГУ ДФС у м. Києві залишив без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а скаргу позивача від 21.01.2017 року - без задоволення (Т.1, арк. 45-48).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року № 435-IV, (далі - ЦК України), у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору дарування можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК України).

Так, 24.01.2015 року ОСОБА_2 (дарувальник) уклав з ОСОБА_1 (обдарований) договір дарування грошей, за яким дарувальник подарував обдарованому грошову суму в іноземній валюті у розмірі 7433 долари США, (еквівалент 177 382, 31 грн.), що є частиною грошових коштів, які знаходяться на рахунку дарувальника, відкритого на його ім'я в ПАТ «Енергобанк» відповідно до договору №046678 від 12.01.2011 року (Т.1, арк. 12).

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV ПК України, згідно з пунктом 162.1 статті 162 якого, платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається, зокрема: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з розділом IV Кодексу (підпункт 164.2.10 пункт 164.2 стаття 164 Кодексу); інші доходи, крім визначених у статті 165 Кодексу (підпункт 164.2.20 пункт 164.2 стаття 164 Кодексу).

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу.

Порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, визначено статтею 174 розділу IV ПК України.

Об'єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини (підпункт 174.6 стаття 174 ПК України).

До об'єктів оподаткування спадщини/дарунку платника податку включається зокрема готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських i небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні) іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю (підпункт «ґ» підпункту 174.1 стаття 174 ПК України).

Відповідно до пункту 6 вказаного договору дарування, право власності у обдарованого (ОСОБА_1.) на дарунок виникає з моменту його прийняття, а тому 26.01.2015 року позивач уклав з ПАТ «Енергобанк» договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_2 з метою зарахування на вказаний рахунок коштів, згідно з договором дарування від 21.01.2015 року (Т.1, арк. 13-17). Разом з тим, позивач звертався до банку із вимогою переоформити вклад та отримати подаровані кошти, однак у відповідь на заяву позивача від 29.07.2016 року про надання інформації про перерахування коштів на рахунки ОСОБА_1, на виконання договору дарування грошей, останньому повідомлено про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» з 12.02.2015 року, а тому даним банком не проводились операції з коштами вкладників, у тому числі, за договорами дарування (Т.1, арк. 24).

З врахуванням викладеного суд зауважує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року №96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, (далі - Фонд), прийнято рішення від 12.02.2015 року №29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», згідно з яким, з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк».

В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.06.2015 року №115 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк».

З огляду на викладене, за твердженнями позивача, він не прийняв дарунок (кошти), оскільки кошти залишилися на рахунку дарувальника, відкритому у ПАТ «Енергобанк», а тому, у нього - позивача, відсутній обов'язок по сплаті податку на доходи фізичних осіб, військового збору та подачі декларації про майновий стан і доходи.

Порядок сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету встановлено пунктом 168.4 статті 168 ПК України, відповідно до підпункту 168.4.5 якого, фізична особа, відповідальна згідно з вимогами розділу IV ПК України за нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету, зокрема, у разі нотаріального посвідчення договорів дарування (свідоцтв на спадщину) - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв), в інших випадках - за її податковою адресою.

Також, у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, здійснюється нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету (підпункт 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Ставка збору становить 1,5 % від об'єкта оподаткування (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Отже, платник податку, який отримав дохід у вигляді вартості подарунку та/або спадщини, може сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до нотаріального посвідчення договору дарування нерухомого майна за місцем нотаріального посвідчення такого договору.

У разі несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до нотаріального посвідчення спадщини та/або договору дарування на об'єкти спадщини (дарунку), згідно із пунктом 179.1 статті 179 ПК України, платник податку зобов'язаний подати декларацію до контролюючого органу, де перебуває на обліку, до 01 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4 пункт 49.18 стаття 49 ПК України), та самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним декларації (пункт 179.7 стаття 179 ПК України).

Під час позапланового заходу, про що зазначено в запереченнях на адміністративний позов, контролюючий орган прийшов до висновку про отримання позивачем доходу на підставі договору дарування у сумі 117 382,31 грн. (Т.1, арк. 67).

У силу частини 1 та 4 статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно з частиною 3 статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Таким чином, суд вважає, що право власності до позивача на подаровані йому кошти перейшло з моменту нотаріального посвідчення договору дарування, а тому, останній повинен був подати податкову декларацію та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами контролюючого органу правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.12.2016 року № та №, оскільки позивач прийняв дарунок за договором дарування грошей та у розумінні чинного податкового законодавства є платником податків на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 04200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 04213, м. Київ, вулиця Героїв Сталінграда, 58; ) про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко