Справа № 804/3715/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Справа № 804/3715/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Врони О.В.
розглянувши у спрощеному провадженні (письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 17 від 22.06.2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції ЗУ 2663-ІІІ від 12.07.2001 року);
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до 20 річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років половину строку навчання на юридичному факультеті Дніпропетровського державного університету з 01.09.1993 року по 30.06.1998 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14 червня 2017 року та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 20.06.2017 року № 18-16вих17.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01 вересня 1993 року по 30 червня 1998 року ОСОБА_1 навчався в Дніпропетровському державному університеті на юридичному факультеті, за спеціальністю правознавство, з присвоєнням кваліфікації юрист, загальний строк навчання якого 4 роки 10 місяців та працював в органах прокуратури з 29 січня 1999 року по 14 червня 2017 року, та на час звернення до суду його стаж на посадах прокурорів склав 18 років 4 місяці 17 днів. Позивач звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року), але листом від 22.06.2017 року № 6332/06/33 йому було відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись при цьому на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, в діючий редакції, відповідно до якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року відкрито провадження у справі №804/3715/18, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без викликів учасників справи.
05 жовтня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених у позовній заяві вимог заперечував. Просив суд в задоволенні позову відмовити, у звязку зі скасуванням норм щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до «спеціальних» законів, зокрема до Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VІІ від 14.10.2014 року, зі змінами).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1993 року по 30 червня 1998 року навчався у вищому навчальному закладі Дніпропетровському державному університеті на юридичному факультеті, за спеціальністю правознавство, з присвоєнням кваліфікації юрист. Загальний строк навчання склав 4 роки 10 місяців. Половина строку навчання позивача на юридичному факультеті Дніпропетровського державного університету складає 2 роки 5 місяців.
Згідно записів в трудовій книжці серії БТ-II № 2934309 належній позивачу, він у період з 29 січня 1999 року по 14 червня 2017 року працював на різних посадах в органах прокуратури України, загальний стаж роботи на посадах прокурорів складає 18 років 4 місяця та 17 днів.
14 червня 2017 року позивач звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка має бути призначена у відповідності до статті 50-1 закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789- XII (в редакції № 2663-ІІІ від 12.07.2001).
Листом від 22 червня 2017 року за № 6332/06/33 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись при цьому на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697- VІІ від 14.10.2014 року, зі змінами), відповідно до якої, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.
Не погодившись із прийнятим рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Беручи до уваги наведені обставини, надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.
Згідно частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
14 червня 2017 року позивач звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка має бути призначена у відповідності до статті 50-1 закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789- XII (в редакціях законів України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).
22 червня 2017 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за № 6332/06/33, яке мотивоване тим, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до «спеціальних» законів, зокрема до Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VІІ від 14.10.2014 року, зі змінами). Та відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VІІ від 14.10.2014 року, зі змінами), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.
Суд зазначає, що з 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого в редакції на день звернення позивача за призначенням пенсії, регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.
На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 та станом на 01.06.2015 (до 15.07.2015) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, статтею 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.
Що стосується посилання відповідача у тексті листа-відмови на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1697-VІІ від 14.10.2014 року, зі змінами), суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права, де ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України - гарантується.
Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 58 ОСОБА_2 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.
За приписами ст.ст. 21, 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 України відокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).
У зазначених рішеннях ОСОБА_3 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. (рішення № 5-рп/2002).
22 травня 2008 року ОСОБА_3 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_2 України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
Визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.
Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.
На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (29 січня 1999 року) діяв закон № 1789-ХІІ.
Статтею 50-1 закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.
На теперішній час діє закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Таким чином, статтею 86 закону № 1697-VII фактично збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_2 України.
Частинами 1-3 КАС статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.
За таких обставин, суд вважає, що існуючий спір має бути вирішений на підставі норм ОСОБА_2 України і статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ (в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001).
Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 139 КАС України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1409,60 грн. відповідно до квитанції № 5330654 від 17.09.2018.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4