Справа № 820/2699/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 р. № 820/2699/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 820/2699/18 за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області: № 2 від 28.03.2018, № 2 від 28.03.2018, № 2 від 28.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомленнярішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 900/20-40-14-02-08/32276472 від 12.03.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ЛАН" з питань контролю за дотриманням вимог податкового, валютного, іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.04.2014 по 31.12.2017.

Результати перевірки оформлені актом № 900/20-40-14-02-08/32276472 від 12.03.2018, в якому відповідачем зроблено висновок про вчинення платником порушень (у співвідношенні з оскарженими рішеннями владного субєкта): п.198.5 ст.198, п.192.1 ст.192, п.198.2 ст.198, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п.200.2 ст.200, п.209.2 ст.209, п.п.209.15.1 ст.209 Податкового кодексу України за рахунок заниження податкових зобовязань з ПДВ 1) за господарськими операціями з придбання послуг з оренди сільськогосподарської техніки (котра під час простою не використовувалась у власній господарській діяльності платника), 2) за господарськими операціями з поставки на експорт пшениці та кукурудзи у серпні-грудні 2015р. (котрі були звільнені від справляння ПДВ), 3) внаслідок невідображення в обліку складених контрагентами постачальниками розрахунків коригувань до податкових накладних.

На підставі висновків вказаного акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, яким зменшено розмір від'ємного значення на суму 704060,00 грн, № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, яким застосовано штраф у розмірі 424809,52 грн, № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, яким збільшено суму податкового зобов'язання в розмірі 2741126,00 грн та в нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 685281,5 грн.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Щодо заниження податкових зобовязань з ПДВ за операціями з простою орендованої сільськогосподарської техніки, суд зазначає наступне.

Даний епізод увійшов до податкового повідомлення рішення № 2 від 28.03.2018.

Розглядаючи спір в цій частині, суд бере до уваги, що обставини укладання та виконання зобовязань за правочинами з оренди сільськогосподарської техніки, обставини складання контрагентами орендодавцями податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, обставини показників податкових накладних, обставини фізичного невикористання позивачем техніки, на послуги з оренди якої були виписані податкові накладні, у технологічному циклі сільськогосподарського виробництва саме у ті звітні податкові періоди, коли такі податкові накладні були отримані та віднесені на збільшення податкового кредиту сторонами не оспорюються, визнаються, а тому, судом додатково не досліджуються.

Перелік тих податкових накладних, у яких відображені послуги з оренди сільськогосподарської техніки, котра не була задіяна у технологічному циклі із ведення сільськогосподарського виробництва викладений на стор. 8-9, 10, 11-12, 13-15, 16-17, 19, 20-23 акту перевірки № 900/20-40-14-02-08/32276472 від 12.03.2018.

Усупереч вимог ст.160 та 161 КАС України у тексті позову платником не було наведено доводів на спростування аргументів контролюючого органу про невикористання техніки у господарській діяльності, тобто, простою.

Доказів на спростування цих аргументів платник не подав ані при зверненні до суду, ані у визначений ухвалою про прийняття позову до розгляду строк.

У ході підготовчого провадження позивач таких доказів разом із наведенням поважних причин несвоєчасного доручення до позову також не подав.

Як зясовано судом, це зумовлено правовою позицією позивача, відповідно до якої одержана податкова накладна є достатньою підставою для формування податкового кредиту з ПДВ.

Однак, суд змушений звернути увагу позивача на те, що у ході перевірки та у ході судового розгляду справи контролюючий орган не заперечував права особи на формування податкового кредиту з ПДВ, позаяк у силу діючої на момент виникнення спірних правовідносин редакції ст.198 Податкового кодексу України згадане право по суті є абсолютним.

Посилання позивача на судові рішення по справі № 820/1129/14 на увагу суду не заслуговують, адже, у тих часових проміжках господарської діяльності платника податків, котра була предметом перевірки контролюючого органу і перевірялась судом по справі № 820/1129/14 і перевіряється наразі по справі №8 20/2699/18 ст.198 Податкового кодексу України мала зовсім інші, докорінно відмінні редакції.

Так, за правилом ст.198 Податкового кодексу України (редакція котра була чинною у період виникнення саме даного спору) законодавцем було запроваджено прямо протилежне до попередньо існуючого правило, у силу якого будь-яка одержана платником податкова накладна може бути віднесена на збільшення податкового кредиту з ПДВ безвідносно до спроможності, наміру та факту використання відображених у податковій накладній товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Водночас із цим, за правилом п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України за подією початку фізичного використання товарів (робіт, послуг) не у межах господарської діяльності на вартість таких товарів (робіт, послуг) згідно з п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України мають бути нараховані податкові зобовязання з ПДВ.

З акту перевірки вбачається, що контролюючий орган у даному конкретному випадку дотримався саме такої послідовності реалізації владної управлінської функції контролю за цим епізодом, котра узгоджується із вірним тлумаченням норми п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, бо виявивши факт невикористання послуги з оренди техніки у межах господарської діяльності, здійснив нарахування на вартість такої послуги ПДВ.

При цьому, доводи платника про те, що одна податкова накладна видавалась на послуги з оренди одразу декількох одиниць техніки, у звязку з чим неможливо виокремити платіж за оренду, котрий припадає на конкретну одиницю техніки, суд відхиляє, позаяк за відсутності прямого застереження у договорі контролюючий орган у спірних правовідносинах правильно виходив із того, що вартість оренди кожної одиниці техніки є рівною.

Окрім того, з акту перевірки також вбачається, що у ході проведення перевірки платник не подав контролюючому органу документів та пояснень про використання орендованої техніки (послуги з оренди якої включені до перелічених вище податкових накладних) у господарській діяльності у періоди фізичного простою.

Як слідує з акту, причиною такого ненадання послугувала думка посадових (службових) осіб платника податків про те, що вимога про надання документів та пояснень може бути висунута не тим працівником контролюючого органу, котрий проводить перевірку, а лише керівником чи заступником керівника контролюючого органу.

Суд вважає такий довід позивача хибним, оскільки повноваження на проведення перевірки платника за процедурою ст.20, 75-86 Податкового кодексу України від імені контролюючого органу реалізуються саме працівниками відповідного структурного підрозділу органу доходів і зборів згідно з наказом про призначення перевірки та направленнями на проведення перевірки, а керівник (заступник керівника) контролюючого органу наділений виключними повноваженнями на прийняття рішення про призначення перевірки та винесення податкових повідомлень рішень, а у самій перевірці участі не бере.

Оскільки на вимогу працівника контролюючого органу, котрий проводив перевірку, платник податків витребуваних документів не надав, то за приписами п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України ці документи слід сприймати як відсутні.

До суду цих документів у строки та порядку ст.ст.160 і 161 КАС України позивач також не подав.

За відсутності доказів поважності несвоєчасного подання документів суд не знаходить підстав для витребування цих доказів, приєднання цих доказів до справи, оцінки цих доказів та врахування їх при розвязанні спору по суті, так як це є предметом іншої адміністративної справи.

Отже, усі наведені платником податків доводи визнаються судом юридично неспроможними.

Поряд з цим, з огляду на приписи ч.1 ст.2, ч.2 ст.242 КАС України та предмет доказування події скоєння податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України безвідносно до доводів сторін зважає на те, що контролюючим органом не доведено факту саме простою орендованої сільськогосподарської техніки, адже у цей період часу техніка могла знаходитись на технічному обслуговуванні.

З огляду на здійснену контролюючим органом юридичну кваліфікацію господарських операцій з придбання послуг з оренди сільськогосподарської техніки та подальшого використання цих послуг у межах технологічного циклу з вирощування сільськогосподарської продукції рослинництва, владний субєкт повинен був встановити і довести не лише обставини фізичного незадіяння техніки в обробці землі (вирощуванні врожаю, збиранні врожаю), а також і обставини відсутності у цей час ремонтних робіт на такій техніці.

Між тим, указані обставини в акті перевірки не викладені.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що за даним епізодом контролюючим органом за правилом ч.2 ст.77 КАС України не доведений факт існування у діянні платника податків складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, який полягає у несправлянні ПДВ з вартості тих операцій оренди сільськогосподарської техніки, котра фізично не була задіяна при організації власної господарської виробничої діяльності (у формі простою).

По епізоду заниження податкових зобовязань з ПДВ по господарським операціям з експорту товару пшениці та кукурудзи, суд зазначає наступне.

Даний епізод увійшов до податкового повідомлення рішення № 2 від 28.03.2018.

Сторони визнають ті обставини, що у період серпень-грудень 2015 рік операції з поставки на експорт пшениці та кукурудзи були звільненні від оподаткування ПДВ.

За доводами платника податків формування податкового кредиту з ПДВ за тими господарськими операціями з придбання товарів (робіт, послуг), котрі були задіяні у виробництві поставленої на експорт пшениці і кукурудзи проводилось за процедурою ст.199 Податкового кодексу України із збільшенням коефіцієнта розподілу операцій з 26,06% до 44,77%.

Згідно з доводами контролюючого органу платник податків у даному випадку повинен був керуватись саме п.п. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, оскільки перерахунок за «умовним продажем» ("умовній поставці") по ст.199 Податкового кодексу України відбувається за усіма господарськими операціями платника та по завершенні звітного податкового року, у той час як перерахунок за "умовним продажем" повинен відбуватись виключно у межах господарських операцій з поставки на експорт пшениці та кукурудзи та у тому звітному податковому періоді, коли мала місце подія експорту.

З акту перевірки також вбачається, що у ході проведення перевірки платник не подав контролюючому органу документів та пояснень про структуру витрат по вирощуванню поставленої на експорт пшениці та кукурудзи.

Повторюючи викладені вище міркування з приводу юридичних наслідків неподання платником документів на вимогу працівника контролюючого органу, котрий направленням уповноважений на проведення перевірки, суд вважає, що неподання документів до перевірки (при наявності такого обовязку згідно з ст.85 Податкового кодексу України), має наслідком застосування правила п.п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у силу якого ці документи вважаються відсутніми.

Поряд з цим, з огляду на приписи ч.1 ст.2, ч.2 ст.242 КАС України та предмет доказування події скоєння податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України безвідносно до доводів сторін, суд зважає на те, що складений контролюючим органом у порядку ст.86 Податкового кодексу України акт перевірки може бути визнаний допустимим (у розумінні ст.74 КАС України) доказом вчинення особою податкового правопорушення у разі дотримання владним субєктом приводів та процедури проведення перевірки і може бути визнаний належним (у розумінні ст.73 КАС України) доказом вчинення особою податкового правопорушення у разі відповідності вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. №727, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015р. №1300/27745; далі за текстом Порядок №727).

Згідно з п.5 розділу І Порядку № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

За приписами п.2 ч.4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Між тим, за епізодом заниження податкових зобовязань за операціями з експорту пшениці і кукурудзи у серпні-грудні 2015р. акт перевірки наведеним вище вимогам не відповідає, оскільки самостійно проведені контролюючим органом розрахунки не доводять факту ухилення платника податків від нарахування цих же податкових зобовязань з ПДВ за подією експорту товару, але у порядку ст.199 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що за даним епізодом контролюючим органом за правилом ч.2 ст.77 КАС України не доведений факт існування у діянні платника податків складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, який полягає у несправлянні ПДВ з вартості тих товарів (робіт, послуг), котрі були задіяні у вирощуванні постановленої платником на експорт пшениці та кукурудзи.

По епізоду застосування штрафу за п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу України за не реєстрацію податкових накладних за заниженими податковими зобовязаннями з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Даний епізод увійшов до податкового повідомлення рішення № 2 від 28.03.2018.

Так, згідно з п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Відповідно до п.201.1 ст.201, п.201.10 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як було установлено судом у ході розгляду справи, за епізодом заниження податкових зобовязань з ПДВ по операціям з оренди сільськогосподарської техніки, котра унаслідок простою не використовувалась платником у господарській діяльності та за епізодом заниження податкових зобовязань з операціями з поставки на експорт пшениці і кукурудзи контролюючим органом за правилом ч.2 ст.77 КАС України не доведений факт існування у діянні платника податків складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України.

Зміст п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу України звільняє від юридичної відповідальності виключно випадок не реєстрації податкової накладної лише за тими податковими накладними, котрі одночасно і не надаються отримувачу (покупцю), і складаються за постачанням товарів/послуг у звільнених від оподаткування операціях або оподатковуваних за нульовою ставкою операціях.

Оскільки контролюючим органом не доведено факт заниження платником податкових зобовязань з ПДВ, а відтак, і факт виникнення у платника обовязку скласти податкову накладну і розпочати процедуру її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, то підстави для накладення на платника штрафу у порядку п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу України відсутні.

По епізоду завищення податкового кредиту з ПДВ за рахунок не прийняття до обліку у належних звітних податкових періодах виписаних контрагентами постачальниками розрахунків коригувань до раніше виписаних податкових накладних, суд вказує наступне.

За відомостями контролюючого органу на даний епізод припадає нарахування основного платежу 2.486,00грн., штрафу 621,50грн., юридичною підставою для донарахування владним субєктом обрано п.п. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Даний епізод увійшов до податкового повідомлення рішення № 2 від 28.03.2018.

Як слідує з акту перевірки, твердження контролюючого органу про існування цього податкового правопорушення обумовлено виявленими фактами невідображення платником у березні 2017 року розрахунку коригування № 4 від 01.03.2017р. до податкової накладної №117 від 20.02.2017 (сума коригування ПДВ 1.426,00грн.), невідображення платником у лютому 2016 року розрахунку коригування № 73940 від 23.02.2016 до податкової накладної № 793766 від 22.12.2015 (сума коригування ПДВ 85,00 грн), невідображення платником у квітні 2016р. розрахунку коригування № 5579 від 23.02.2016 до податкової накладної № 55/4 від 03.04.2015 (сума коригування ПДВ 655,00 грн), подвійного відображення платником у червні 2016 року ідентичних податкових накладних № 50 від 20.05.2016 на суму ПДВ 320,00 грн.

Між тим, усупереч вимогам ст.160 та 161 КАС України у тексті позову платник не навів доводів на спростування твердження контролюючого органу про вчинення порушення за цим епізодом.

Доказів на спростування викладених у акті тверджень контролюючого органу платник не подав ані при зверненні до суду, ані у визначений ухвалою про прийняття позову до розгляду строк.

Суд зазначає, що 17.07.2018 представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначено, що платник податків додатково визнав обставини існування порушення за цим епізодом.

Враховуючи вказану заяву, суд не вбачає підстав для задоволення позову за цим епізодом.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті перевірки № 900/20-40-14-02-08/32276472 від 12.03.2018 висновків, а відтак, і законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (місцезнаходження: вул. Сумська, буд. 49, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код: 32276472) до Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, яким зменшено розмір від'ємного значення на суму 704060 (сімсот чотири тисячі шістдесят) грн 00 коп.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, яким нараховано штраф у розмірі 424809 (чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот дев'ять) грн 52 коп.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № 2 від 28.03.2018 з податку на додану вартість, в частині збільшення суми податкового зобов'язання в розмірі 2738640 (два мільйона сімсот тридцять вісім тисяч шістсот сорок) грн 00 коп. та в частині нарахування штрафу в розмірі 684660 (шістсот вісімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят) грн 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко