Справа № 826/3701/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2018 року 10:12 № 826/3701/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі позивача, від позивача - ОСОБА_1, від відповідача - Кульков В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_3, в якому позивач просить суд:

«Визнати протиправною та скасувати Вимогу від 04 грудня 2017 року № Ф - 115631-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 37 665,25 грн.

Зобов'язати ГУ ДФС міста Києва зняти актуалізацію із поданого мною звіту ЄСВ за 2015 рік, та надати можливість перездати його з вірними показниками.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 409,60 грн.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу (адвокатську) допомогу в розмірі 6 000.00 грн.».

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем було подано відповідачу звіт щодо єдиного соціального внеску, в якому помилково враховано суми отриманої заробітної плати. Позивач стверджує, що ним було подано звіт та заяви про виправлення помилок, проте, відповідач будь - яких дій щодо виправлення даних звіту не вчиняє.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність дій та рішень, та відсутність законодавчої норми, яка б дозволяла здійснити коригування.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що позивачем - ОСОБА_3 було 02.02.2016р. подано до ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій зазначено (рядок 10 розділу ІІ) про отримання доходу, який включається до загального річного оподатковуваного доходу в сумі 112603,03грн.

В подальшому позивачем було виявлено помилку в даній декларації, яка полягала в тому, що, на думку позивача, їм було безпідставно визначено суму отриманого доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 22.05.2018.р було подано відповідачу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2015 рік з уточненими показниками.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Так, приписами ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з п.1 Розділу V "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого 14.04.2015 наказом Міністерства фінансів України №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 11.04.2016 №441), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905 (надалі - "Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"), у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком. Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.

Відповідно до п.1 Розділу V "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення звітного періоду помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить: перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуючи" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку повинна містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо. Пунктом 5 зазначеного розділу визначено, що, якщо страхувальником здійснюється донарахування (зменшення) єдиного внеску у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх періодах, застосовуються коди типу нарахувань, передбачені пунктом 9 розділу IV цього Порядку.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу звіту від 22.05.2018р., натомість, містять докази його вручення відповідачу.

Отже, відповідач повинен був прийняти звіт та відкоригувати дані системи обліку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, чого відповідачем зроблено не було.

З огляду на викладене, вимоги позивача вбачаються судом такими, що підлягають частковому задоволенню.

При цьому, вимоги про зобов'язання відповідача зняти актуалізацію звіту задоволенню не підлягають, оскільки належним, на думку суду засобом захисту прав позивача в цій частині, є зобов'язання відповідача внести відповідні зміни на підставі отриманого звіту з уточненими показниками.

В той же час питання відповідальності позивача за несвоєчасну сплату зобов'язання має вирішуватись шляхом винесення відповідних рішень, з визначенням періоду та сум штрафів.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 4 грудня 2017 року №Ф-115631-17, якою висунуто вимогу до ОСОБА_3 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 37665,25грн. Дане рішення не містить жодних посилань на підстави його винесення - актів перевірки, рішення, звіти, періоди, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття ним оскаржуваної вимоги.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 6 березня 2018 року судом було зобов'язано відповідача надати суду розрахунок сум нарахованого позивачу внеску та документи, на підставі яких було проведено донарахування - звіти, рішення.

Вищезазначених вимог ухвали суду відповідачем виконано не було.

Судом вбачається, що жодний з документів органів Державної фіскальної служби України, який міститься в матеріалах справи, не місить будь - якого посилання на підстави донарахування внеску позивачу, окрім даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Так, не містить таких даних ні оскаржувана вимога, ні рішення ДФС України від 23.02.2018р., та від 26.04.2018, ні листи відповідача від 31.01.2018р., від 25.01.2018р., ні відзив відповідача.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної вимоги, зокрема, звіту позивача чи рішення про донарахування позивачу зобов'язань, у зв'язку з чим вимоги про скасування оскаржуваної вимоги вбачається судом обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд не бере до уваги звіти, надані позивачем, з огляду на те, що жодні матеріали справи не свідчать про винесення оскаржуваної вимоги саме на підставі звіту за 2015 рік.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судом відшкодовуються судові витрати частково, з урахуванням того, що відповідачем суми як судового збору, так і суми витрат на правову допомогу не оспорювались.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 4 грудня 2017 року №Ф-115631-17.

3.Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві відкоригувати дані системи обліку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_3 з врахуванням поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 22.05.2018р.

4. В решті позову відмовити.

5. Витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 17.10.2018.

Суддя С.К. Каракашьян