Справа № 826/3683/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

17 жовтня 2018 року № 826/3683/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної державної адміністрації

третя особа Департамент соціального захисту населення

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Київської обласної державної адміністрації, третя особа: Департамент соціального захисту населення, в якому просиВ суд: визнати неправомірними дії Київської обласної державної адміністрації щодо не видачі ОСОБА_1 , протягом строку, встановленого п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, щодо якого встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою; зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) встановленого зразку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

20.03.2018 суд, відповідно до вимог п. 9 ч. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, якому висновком МСЕК №1658 від 03.04.2015 встановлений причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позивач має право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1).

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що причинний зв`язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачу як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, на підставі посвідчення четвертої категорії. Крім того, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Водночас, на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (від 28.12.2014 року № 76-VІІІ), який набрав чинності 01.01.2015 було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а відтак, у відповідача були відсутні законні підстави для видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Третя особа у письмових запереченнях зазначила, що позивач в період з 24.08.1985 по 14.06.1989 навчався у Львівському кінотехнікумі, що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Львівської обл. №13.07.2017 №1010/01-36. Також із копії трудової книжки вбачається, що позивач з 01.07.1989 по 30.06.1991 проходив службу в лавах радянської армії, а відтак, позивач не міг у період 1986-1991 постійно проживати на території посиленого радіоекологічного контролю. Крім того, Житомирською обласною державною адміністрацією повідомлено, що за підставу видачі вказаного посвідчення було взято необ`єктивні показники проживання даної особи на території зони радіоактивного забруднення, а Центральна міжвідомча експертна комісія листом №6092 повідомила, що рішення МСЕК автоматично втрачає свою юридичну силу, а тому підстави для видачі посвідчення відсутні.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти вказаних пояснень та зазначив, що посвідчення громадянина який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках є безстроковим і чинним на всій території України. Крім того, факт постійного проживання позивача в с. Яжберень підтверджується довідкою Народницької селищної ради №717/6431 від 03.11.2017 та довідкою Народницької районної державної адміністрації №716/6330/15т від 06.11.2017.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані учасниками справи докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.1993 позивачу було видане посвідчення (категорія 3) серія НОМЕР_1 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках.

Згідно наявного в матеріалах справи висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії №23 від 24.03.2015 та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0206863 вбачається, що позивачу з 18.05.2015 встановлена І група інвалідності, захворювання пов`язане із впливом аварії на ЧАЕС.

У зв`язку з викладеним, позивач 04.06.2016 звернувся до відповідача із заявою про видачу посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1). До заяви позивачем було надано копію експертного висновку №1658 від 03.04.2015, довідку МСЕК АВ №0206863 від 18.05.2015, копію посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 .

За результатом розгляду вказаного звернення відповідач листом від 21.10.2016 №3498 повідомив позивача про відсутність документів, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території забрудненої зони та повідомлено, що при надходження відповідей від Департаменту соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації.

Вважаючи дану відмову протиправною та такою, що порушує соціальне право позивача, останній звернувся із даним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України , Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ).

Так, частинами першою та другою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У преамбулі Закону № 796-ХІІ закріплено, що він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 796-ХІІ, він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Статтею 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є уродженцем с. Яжберень Житомирської області, що відносилася до зони гарантованого добровільного відселення, у зв`язку з чим йому було видано посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та в подальшому встановлено 1 групу інвалідності у зв`язку і захворюванням, пов`язаним із впливом аварії на ЧАЕС . Позивач вважаючи себе особою, яка відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII має право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) звернувся до відповідача із відповідною заявою, долучивши необхідні копії документів. Відповідачем було повідомлено, що рішення буде прийнято після отримання відомостей, що підтверджують факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.

Так, при проведенні перевірки, третьою особою, яка є були направлені до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи», до Житомирської обласної державної адміністрації, Державного архіву Львівської області.

За результатами наданих відповідей, третьою особою, яка є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації було встановлено, що позивач був прописаний в с. Яжберень до 08.09.1987, з 24.08.1985 по 14.06.1989 навчався на денному відділенні Львівського кінотехнікума, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія диплома серії НОМЕР_2 . Крім того, згідно копії військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським районним військовим комісаріатом м. Львова вбачається, що позивач з 01.07.1989 по 30.06.1991 проходив службу в Радянській армії, призваний при Шевченківському районному військовому комісаріаті м. Львова, що також підтверджується відомостями, зазначеними в трудовій книжці позивача. Житомирська обласна державна адміністрація повідомила, що згідно даних погосподарської книги №4 за 1991-1995 позивач в с. Яжберень після 1991 року не повертався.

Вказані дані дали відповідачу та третій особі підстави вважати, що позивач в супереч вимогам, зазначеним у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII не проживав постійно в зоні гарантованого добровільного відселення, про що свідчить копія диплома. Крім того, Житомирською обласною державною адміністрацією повідомлено, що видача позивачу посвідчення відбулася на основі необ`єктивних показників проживання даної особи.

Розглянувши вказані пояснення, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Закону N 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом міністрів України.

Постановою КМ України від 25 серпня 1992 р. № 501, було затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 цього Порядку було передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видається потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки N 3 або N 4).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу була видана довідка Народницької районної державної адміністрації №716/6430/150 від 06.11.2017, якою підтверджено факт проживання позивача в період з 26.04.1986 по 08.09.1987 в с. Яжберень.

З вказаної довідки слідує, що позивач дійсно постійно проживав в с. Яжберень протягом 1, 5 року, що є меншим ніж строк, передбачений статтею 14 Закону № 796-XII .

Однак, відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абзацу 20 пункту 10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого.

Таким чином витребування інших документів, що не передбачені Порядком є протиправними діяннями з боку відповідача, оскільки в даному випадку мало місце отримання інвалідності саме через захворювання, пов`язане з аварією на ЧАЕС, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК.

Лист Центральної міжвідомчої експертної комісії №6092 про автоматичну втрату юридичної сили висновком МСЕК, на який посилалася третя особа у письмових поясненнях, не береться судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», захист прав, свобод і законних інтересів інвалідів забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом. Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом. Згідно з п.25 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 №1317 рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

А тому, з огляду на викладене, суд вважає, що рішення Центральної міжвідомчої експертної комісії від 24.03.2015 не скасовано у судовому порядку, а відтак є чинним.

Крім того, суд зазначає, що навчання позивача у м. Львові не спростовує факт проживання позивача в с. Яжберень, оскільки, згідно вимог ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Довідкою №26 виданою Народницькою районною державною адміністрацією, на підставі якої було видано посвідчення зазначено, що позивач проживав в с. Яжберень. Документів, які б підтверджували факт проживання, а не навчання позивача в м. Львові суду надано було.

Крім того, суд зазначає, що станом на момент розгляду даної справи , посвідчення громадянина який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках не анульоване, є дійсним та таким, що підтверджує відповідний статус позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

Отже, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний зв`язок із Чорнобильською катастрофою.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що позивач дійсно зазнав впливу радіоактивного забруднення за час проживання на вказаній території і це призвело до встановлення інвалідності, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК, суд дійшов висновку, що позивач має право на встановлення статусу потерпілого 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 802/1445/17-а.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється з підстав звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 11, 19, 72 77, 90, 139, 241 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) у видачі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладку до нього.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.С. Мазур