Справа № 826/8669/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2018 року №826/8669/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016, винесеної старшим державним виконавцем відповідача Гречухом О.Я.;

- визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №52864389 від 18.08.2017, винесеної старшим державним виконавцем відповідача Гречухом О.Я. (з урахуванням заяви позивача від 11.09.2017 за вх.№60283/17).

Позовні вимоги мотивовані порушенням державним виконавцем вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016 позивачем не отримано поштою, а отримано 30.06.2017 наручно на прийомі у державного виконавця. Крім того, у вказаній постанові не вказано обов'язкового реквізиту - дати подання документу про примусове виконання та не вірно зазначені статті Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких відкрито виконавче провадження. Поряд із зазначеним, позивач вважає оскаржувані постанови державного виконавця протиправними, оскільки відповідачем не було здійснено стягнення за виконавчим документом, натомість стягувач самостійно прийняв у власність предмет іпотеки, а тому виконавчий збір не повинен стягуватися.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань не подавав.

У судовому засіданні 14.11.2017 в порядку частини 6 ст.128 чинної на той момент редакції КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

27.11.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49455710 про примусове виконання виконавчого листа №2/756/3172/14, виданого 06.04.2015 Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №5763563 від 17.10.2007 у розмірі 251 643,18 доларів США.

09.11.2016 старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на надходження 12.10.2016 відповідної заяви представника ПАТ «ПУМБ» Конюшко Д.Б., винесено постанову ВП №49455710 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як пояснив позивач та підтверджується матеріалами справи, стягувач у виконавчому провадженні №49455710 - ПАТ «ПУМБ» - відповідно до умов договору іпотеки №57636337 від 17.10.2007 (укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №5763563 від 17.10.2007) та ст.33 Закону України «Про іпотеку», реалізував своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняв предмет іпотеки у свою власність. А тому у ВП №49455710 подав заяву до органу виконавчої служби про повернення виконавчого листа.

11.11.2016 старшим державним виконавцем відповідача Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52864389 про примусове виконання постанови №49455710, виданої 08.04.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25164,31 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 644957,44 грн.

18.08.2017 старшим державним виконавцем відповідача Гречухом О.Я. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №52864389, якою звернено стягнення на доходи у ТОВ «Юна» боржника ОСОБА_1

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р. (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02 квітня 2012 р. за №489/20802, (далі - Інструкція), встановлено наступне.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно з п. 8 розділу ІІІ Інструкції, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню в порядку Закону №1404-VIII.

Оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016 була винесена державним виконавцем на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві №49455710 від 08.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Тобто, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52864389 прийнята у відповідності до вимог законодавства. При цьому, доводи позивача про безпідставність стягнення з нього виконавчого збору з огляду на відсутність примусового стягнення з нього суми заборгованості за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва №2/756/3172/14 від 06.04.2015 (оскільки стягувач самостійно прийняв у власність предмет іпотеки в позасудовому порядку), не можуть бути підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов, оскільки постанова державного виконавця №49455710 від 08.04.2016 про стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржувалась, а тому є чинною станом час розгляду даної справи (протилежного позивачем не доведено).

Крім того, зазначення невірних статей Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016 не може бути підставою для її скасування, оскільки не свідчить про її протиправність в цілому, а є її недоліком.

Посилання позивача на не направлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016 поштою не свідчать про її протиправність та не можуть бути підставою для її скасування.

Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII, є одним із заходів примусового виконання рішень, здійснення якого регламентовано розділом ІХ зазначеного Закону. Позивачем окремих підстав для визнання протиправною і скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №52864389 від 18.08.2017 не зазначено, а судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (місце знаходження: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ) про визнання протиправними та скасування постанов.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко