Справа № 826/4758/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

20 вересня 2018 року №826/4758/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Вєкуа Н.Г. та Костенка Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністра оборони України та військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство оборони України, в останній редакції якого від 01 серпня 2017 року просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки проекту наказу Міністра оборони України щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р, що стосується звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з наданням їй права носіння військової форми одягу;

- визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України щодо видання наказу про внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу;

- зобов`язати Міністра оборони України як повноважну особу усунути порушення, допущені при звільненні полковника юстиції ОСОБА_1 без надання права носіння військової форми одягу та розглянути питання внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р, відповідно до яких надати полковнику юстиції ОСОБА_1 право носіння військової форми одягу;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь полковника юстиції у відставці ОСОБА_1 25 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої протиправними діями військової частини НОМЕР_1 (надання державній виконавчій службі недостовірної інформації, яка призвела до закінчення виконавчого провадження) та протиправною бездіяльністю (неподання на підпис Міністру оборони України проекту наказу про внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р) моральної шкоди, пов`язаної з ненаданням ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу після звільнення з військової служби;

- стягнути з Міністра оборони України на користь полковника юстиції у відставці ОСОБА_1 5000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої протиправною бездіяльністю моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року в справі № 826/17342/15 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України та військової частини НОМЕР_1 , а саме визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу, невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 та Міністра оборони України щодо видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 без надання права носіння військової форми одягу, а також зобов`язано Міністра оборони України та військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу.

Вказане рішення суду добровільно та в ході його примусового виконання органами державної виконавчої служби ні військовою частиною НОМЕР_1 , ні Міністром оборони України не виконане. При цьому, як стверджує позивач, останні ввели державного виконавця в оману щодо фактичного та повного виконання згаданого судового рішення, що призвело до помилкового закінчення ним виконавчого провадження.

Так, повідомляючи державного виконавця про фактичне і повне виконання рішення суду щодо відсутності підстав для внесення змін до наказів про надання ОСОБА_1 права носіння військової форми, відповідачі зазначили про врахування рішення суду, державної нагороди ОСОБА_1 , її заохочень за період служби, характеристики та правопорушень, які вона вчинила. Зокрема, зазначено про висновки службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 , якими підтверджуються факти вчинення ОСОБА_1 правопорушень (акт службового розслідування від 14 серпня 2015 року № 222/264, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 " від 17 серпня 2015 року № 107).

Однак, у подальшому постановою від 25 жовтня 2016 року у справі № 826/3156/16 Київський апеляційний адміністративний суд визнав неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та видання акту службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , в порушення порядку, визначеного Інструкцією, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2015 року № 130 та визнав неправомірним і скасував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року № 107.

Крім того, відповідачами не враховано нагороди та заохочення, отримані позивачем під час проходження військової служби, відсутність будь-яких правопорушень з її боку, а тому безпідставно не надано право носіння військової форми.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі та третя особа в письмових запереченнях проти адміністративного позову вказали на його необґрунтованість з огляду на фактичне і повне виконання рішення суду, про невиконання якого стверджує позивач. Водночас звертають увагу на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує незгодою з діями державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року в справі № 826/17342/15, що є підставою для звернення до суду з позовом до цього органу Державної виконавчої служби.

У судовому засіданні представник відповідачів та третьої особи щодо позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, стверджуючи, що відповідачі при вирішенні питання щодо ненадання позивачу права носіння військової форми діяли у межах наданих їм повноважень, які є дискреційними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України відповідно до контракту, укладеного з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 .

З наявного у матеріалах справи листа директора юридичного департаменту Міністерства оборони України полковника юстиції Коваля В.П. від 30 листопада 2015 року № 298/3/1706, адресованого заступнику Міністра оборони України керівнику апарату генерал-лейтенанту Дубляну О.В., вбачається, що під час проходження військової служби полковнику юстиції ОСОБА_1 за зразкове виконання військового обов`язку Указом Президента України від 17 серпня 2009 року № 617-23т присвоєне почесне звання «Заслужений юрист медаль « 10 років ЗСУ"», вона неодноразово нагороджувалася відзнаками Міністерства оборони України, подяками, грамотами, цінними подарунками, зокрема:

1) відзнаками Міністерства оборони України:

- медаль « 10 років ЗСУ» (наказ Міноборони від 26 листопада 2011 року № 678);

- медаль «За сумлінну службу ІІІ ступеня» (наказ Міноборони від 30 листопада 2005 року № 094р);

- медаль «За сумлінну службу ІІ ступеня» (наказ Міноборони від 12 листопада 2010 року № 0136р);

- медаль «За зразкову службу ІІІ ступеня» (наказ Міноборони від 01 березня 2011 року № 018р);

відзнаками НГШ-ГКЗСУ:

- почесний нагрудний знак «За досягнення у військовій службі ІІ ступеня» (наказ НГШ-ГКЗСУ від 01 грудня 2008 року № 554);

- почесний нагрудний знак НГШ-ГКЗСУ «За заслуги перед Збройними Силами України» (наказ НГШ-ГКЗСУ від 29 листопада 2011 року № 959);

2) відзнаки ГУР МОУ:

- медаль « 15 років воєнної розвідки України» (наказ начальника ГУР МОУ від 30 серпня 2007 року № 0155);

- медаль «За сприяння воєнній розвідці України ІІ ступеня» (наказ начальника ГУР МОУ від 12 березня 2011 року № 0142);

- медаль « 15 років воєнної розвідки України» (наказ начальника ГУР МОУ від30 серпня 2012 року № 0161;

- медаль «За сприяння воєнній розвідці України І ступеня» (наказ начальника ГУР МОУ від 05 вересня 2012 року № 0166).

Наказом Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р полковника юстиції ОСОБА_1 , яка перебувала в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього співробітника відділу Резерву кадрового складу військової частини НОМЕР_1 , призначену за посадою помічника командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я).

Згідно з наказом Міністерства оборони України від 24 липня 2015 року № 162 ДСК (зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 вересня 2015 року № 197 ДСК) полковника юстиції ОСОБА_1 , яка перебувала у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього співробітника відділу Резерву кадрового складу), звільнену наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 08 вересня 2015 року виключено зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на облік до Печерського-Голосіївського об`єднаного районного у місті Києві військового комісаріату.

При звільненні ОСОБА_1 з військової служби військовою частиною НОМЕР_1 та Міністром оборони України не було вирішене питання щодо її права носіння військової форми.

Не погоджуючись з такими діями/бездіяльністю останніх ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва, з позовом в якому просила:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання права носіння військової форми одягу;

- визнати протиправними дії Міністра оборони України щодо видання наказу Міністра оборони України (по ообовому складу) від 21 липня 2015 року №69Р про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 без надання права носіння військової форми одягу;

- зобов`язати Міністра оборони України та військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р, відповідно до яких надати полковнику юстиції ОСОБА_1 право носіння військової форми одягу та встановити загальну вислугу років на пенсію 22 роки 11 місяців (з урахуванням заяви про зміну предмету позову).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року в справі № 826/17342/15, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України та військової частини НОМЕР_1 , зокрема:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу, невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 ;

- визнано протиправними дії Міністра оборони України щодо видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 без надання позивачу права носіння військової форми одягу;

- зобов`язано Міністра оборони України та військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу.

Зазначене судове рішення перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 02 березня 2016 року ВП № 49883908 закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року № 826/17342/15 в частині зобов`язання Міністра оборони України розглянути питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу у зв`язку з фактичним та повним виконання рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у справі № 826/4756/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 49883908 та про визнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 березня 2016 року ВП № 49883908.

Як встановлено вказаним судовим рішенням, закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець взяв до уваги:

- лист командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 17 лютого 2016 № 222/6/44 про розгляд військовою частиною НОМЕР_1 питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р стосовно надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу з урахуванням рішення суду, державної нагороди ОСОБА_1 , її заохочень за період служби, характеристики та правопорушень, які вона вчинила, у зв`язку з чим встановлено відсутність підстав для внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року №69Р;

- лист Міністерства оборони України від 22 січня 2016 року № 455/20.1/10, згідно з яким розглянуто питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2015 року у справі № 826/17342/15 та з урахуванням доповіді військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2016 року № 222/6/1, за результатами розгляду яких прийнято рішення від 12 січня 2016 року про відсутність підстав для внесення змін до наказу Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу.

Стверджуючи про невиконання військовою частиною НОМЕР_1 та Міністром оборони України постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2015 року у справі № 826/17342/15 позивач звернулася до суду з позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Звільнення зі служби проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби, які вислужили встановлені строки служби, - на підставі Указу Президента України та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті;

б) військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті;

в) осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, - на підставах, передбачених частиною сьомою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті;

г) осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, - після закінчення встановлених строків військової служби та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті;

ґ) військовослужбовці, призвані на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Військовослужбовці, звільнені зі строкової військової служби в запас або у відставку, забезпечуються відповідним обмундируванням за переліком, установленим Міністерством оборони України, проїзними документами до місця проживання, харчуванням на час перебування в дорозі, грошовою допомогою в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці строкової військової служби за їх бажанням можуть бути звільнені в запас у власному цивільному одязі.

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі та визначення відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення).

За змістом пункту 241 Положення військовослужбовцям, які мають право на пенсію за вислугу років, та позитивно характеризуються по службі, а також тим, які мають особливі заслуги перед Україною, незалежно від вислуги років у разі звільнення в запас або у відставку за рішенням посадових осіб, які здійснюють звільнення, може бути надано право носіння військової форми одягу.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом вище, перевірка правомірності дій/бездіяльності відповідачів щодо ненадання ОСОБА_1 при звільненні з військової служби права носіння військової форми одягу вже була предметом судового розгляду в адміністративній справі № 826/17342/15, і суд:

- визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу, невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 ;

- визнав протиправними дії Міністра оборони України щодо видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 без надання позивачу права носіння військової форми одягу;

- зобов`язав Міністра оборони України та військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу.

При цьому суд погоджується з доводами відповідачів та третьої особи стосовно того, що зазначеним судовим рішенням не зобов`язано відповідачів розглянути питання внесення змін до наказу Міністра оборони України від 21 липня 2015 року № 69Р про надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу, оскільки йдеться про зобов`язання розглянути питання щодо внесення змін до наказу щодо надання права носіння військової форми. Формулювання «розглянути питання про внесення змін» і «розглянути питання щодо внесення змін» за своєю суттю не є тотожними.

Аналіз змісту позовних вимог у даній адміністративній справі, їх обґрунтування позивачем та аналіз змісту резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2016 року у справі № 826/17342/15 дає підстави суду стверджувати про те, що в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки проекту наказу Міністра оборони України щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р, що стосується звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з наданням їй права носіння військової форми одягу, а також визнання протиправною бездіяльності Міністра оборони України щодо видання наказу про внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу у даній справі позивач фактично просить суд зобов`язати відповідачів виконати згадану вище постанову суду, стверджуючи про її невиконання ними належним чином та про необґрунтоване закінчення державним виконавцем виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду через введення його в оману відповідачами щодо повного і фактичного виконання.

Так, стверджуючи про необґрунтоване закінчення виконавчого провадження щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2016 року у справі № 826/4756/16, позивач зазначає, що державний виконавець взяв до уваги лист військової частини НОМЕР_1 від 17 лютого 2016 року № 222/6/44, де йдеться про те, що військовою частиною НОМЕР_1 питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України в частині надання ОСОБА_1 права носіння військової форми було розглянуте з урахуванням тексту постанови суду, державної нагороди ОСОБА_1 , її заохочень по службі за період служби, характеристики та правопорушень, які вона вчинила. Зокрема службовим розслідуванням, яке було проведено у військовій частині НОМЕР_1 , підтверджуються факти вчинення ОСОБА_1 правопорушень (акт службового розслідування від 14 серпня 2015 року № 222/264 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 » від 17 серпня 2015 року № 107).

Однак, як зазначає позивач, в постанові від 03 грудня 2016 року у справі № 826/17342/15 Київський апеляційний адміністративний суд вказує, що на час прийняття наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р ще тривало службове розслідування щодо позивача, тому не було встановлено та доведено факт вчинення дисциплінарного правопорушення на час її звільнення, оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 був стан здоров`я, а не вчинення дисциплінарного проступку, а військовою частиною НОМЕР_1 під час підготовки питання до звільнення позивача без надання права носіння військової форми одягу та невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 та Міністром оборони України під час видання наказу (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р про звільнення полковника юстицїї ОСОБА_1 без надання права носіння військової форми одягу, не надано належної оцінки позитивним характеристикам ОСОБА_1 під час проходження служби, наявності великої кількості відзнак та нагород, почесного звання «Заслужений юрист України» та загальної вислуги років 22 роки 11 місяців, тому оскаржувані дії відповідачів є протиправними.

Тобто, згідно з доводами позивача відповідачі повинні були розглянути питання щодо її права носіння військової форми одягу та внесення відповідних змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2016 року № 69Р без урахування факту проведення службового розслідування та його висновків, на що не звернув увагу державний виконавець при винесенні рішення про закінчення виконавчого провадження.

До того ж, як зазначає позивач, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 826/3156/16 частково задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та видання акту службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 в порушення порядку, визначеного Інструкцією, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2015 року № 10 та визнано неправомірним і скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року № 107.

Враховуючи наведені мотиви позивача, якими вона обґрунтовує свій позов у даній справі, суд вважає за доцільне зазначити, що питання перевірки виконання/невиконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 та Міністром оборони України, прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним та фактичним виконанням судового рішення стосується виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому стосується повноважень відповідного органу Державної виконавчої служби, державний виконавець якого здійснював примусове виконання такого рішення.

Відповідно до статті 1, частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла станом на час прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно зі статтею 11 вищевказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України.

Відтак, судовий контроль щодо правомірності дій державного виконавця стосовно закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним і фактичним виконанням рішення суду може здійснюватися судом лише в разі пред`явлення позову до відповідного органу Державної виконавчої служби. Наразі позовні вимоги спрямовано до військової частини НОМЕР_1 та Міністра оборони України, а не органу Державної виконавчої служби, що унеможливлює перевірку та оцінку судом правомірності дій/бездіяльності відповідачів щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2016 року у справі № 826/4756/16, з якими не погоджується позивач.

Окрім того, дії та рішення державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження стосовно виконання вищезгаданої постанови суду уже були предметом судового розгляду.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у справі № 826/4756/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якому вона просила визнати протиправними дії щодо закінчення виконавчого провадження № 49883908 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року № 826/17342/15 та визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця від 02 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49003908 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача в обґрунтування вимог на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 826/3156/16, якою частково задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та видання акту службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , в порушення порядку, визначеного Інструкцією, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2015 року № 130 та визнано неправомірним і скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року № 107.

Наведене обґрунтовується тим, що обставини встановлені вищевказаним судовим рішенням стосовно протиправності дій військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та видання акту службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , та стосовно протиправності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року № 107 «Про результати службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 », в розумінні пункту 1 частини першої статті 362 Кодексу адміністративного судочинства України за своєю суттю є істотними обставинами для справи № 826/17342/15 та можуть в установленому порядку слугувати підставою для перегляду постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2016 року в цій справі.

Однак, як вбачається зі змісту цієї постанови суду, Київський апеляційний адміністративний суд не брав до уваги вказані обставини, обґрунтовуючи тим, що на час прийняття наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р ще тривало службове розслідування щодо позивача, тому не було встановлено та доведено факт вчинення нею дисциплінарного правопорушення на час її звільнення, оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 був стан здоров`я, а не вчинення дисциплінарного проступку, а військовою частиною НОМЕР_1 під час підготовки питання до звільнення позивача без надання права носіння військової форми одягу та невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 та Міністром оборони України під час видання наказу (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р про звільнення полковника юстицїї ОСОБА_1 без надання права носіння військової форми одягу, не надано належної оцінки позитивним характеристикам ОСОБА_1 під час проходження служби, наявності великої кількості відзнак та нагород, почесного звання «Заслужений юрист України» та загальної вислуги років 22 роки 11 місяців.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідачів.

Оскільки решта позовних вимог є похідними від вищевказаних позовних вимог, то вони також задоволенню судом не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами статей 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_2 ) до Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Т. Шрамко

Судді Н.Г. Вєкуа

Д.А. Костенко