Справа № 1340/4566/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4566/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови № 57216522 від 17.09.2018 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова старшого державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. винесена 19 квітня 2018 року та набрала чинності в цей же день. Виходячи з ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк предявлення до виконання цієї постанови - 3 місяці. Вказує, що сама постанова від 19 квітня 2018 року про накладення штрафу містить вказівку на те, що вона набирає чинності з моменту її винесення і що строк пред'явлення її до виконання - 3 місяці. Стверджує, що постанова старшого державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про накладення штрафу у розмірі. 1700 грн., була предявлена до примусового виконання через два місяці після спливу строку для предявлення такого типу виконавчих документів до виконання. Вважає, що державний виконавець зобовязаний був повернути постанову про накладення штрафу на позивача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, 18.10.2018 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Позиція відповідача викладена у письмовому відзиві на позов та поясненнях. Заперечення відповідач обґрунтовує тим, що 11.09.2018 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до р. 13 п. IX Інструкції з організації примусового виконання «При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1.4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією». 17.09.2018 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження згідно з постановою про накладення штрафу № 56084698 від 19.04.2018, яку скеровано боржнику до виконання. Додатково відповідач зазначив, постанова про накладення штрафу від 19.04.2018 після закінчення виконавчого провадження №.09.2018 була виділена в окреме провадження, а не предявлена до примусового виконання відповідно до ст.3,4,24,25, 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII, а відтак вважає, що останнім вчинено усі дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, скерував на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 жовтня 2018 року.

У судовому засіданні 18.10.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.10.2018.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

У Сихівському відділі державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 56084698 з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018 Сихівського районного суду про зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_6, ОСОБА_7 у проведенні робіт з відновлення цілісності огорожі земельної ділянки за адресою м.Львів вул. Січинського, 21.

03.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018, яку скеровано сторонам до відома, боржнику до виконання.

19.04.2018 при виході за адресою м.Львів вул. Січинського 21 встановлено, що боржником рішення не виконано, що підтверджується актом державного виконавця.

19.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, зобовязано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

07.05.2018 при виході за адресою м.Львів вул. Січинського 21 встановлено, що боржником рішення не виконано, що підтверджується актом державного виконавця .

07.05.2018 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, яку скеровано боржнику до виконання .

11.09.2018 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018.

17.09.2018 державним виконавцем прийнято постанову №57216522 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення на користь держави штрафу.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року №1404-VIII, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Частиною першою статті 287 КАС (також у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» яким надано справо сторонам, іншим учасникам та особам оскаржувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, набрав чинності 5 жовтня 2016 року.

Аналіз цих норм дає підстави зробити висновок, що з 5 жовтня 2016 року юрисдикційно спори про оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафів відноситься до адміністративних судів. Відповідно, і постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення на користь держави штрафу відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Суд звертає увагу, що сторони не порушують питання щодо належності справи до адміністративної юрисдикції.

11.09.2018 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 (далі - Інструкція №512/5), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 7 розділу IX (Виконання рішень немайнового характеру) встановлено, що при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Відповідно до п.13 розділу ІХ Інструкції №512/5 при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про те, що чинним законодавством України визначені особливості виконання постанов державного виконавця про стягнення з боржника штрафу, які полягають у тому, що такі постанови державного виконавця виконуються одночасно із виконанням рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. У випадку завершення виконавчого провадження з виконання рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень.

При цьому суд наголошує, що в даному випадку після виконання рішення суду з прийняттям 11.09.2018 постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018, оскільки штраф стягнутий не був, постанова про накладення штрафу була виділена в окреме провадження та зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.

Предявлення виконавчого документа до виконання і виділення постанови в окреме провадження є різними за своєю природою, тому для таких виконавчих документів встановлено і різний порядок виконання.

Суд зазначає, що стягнення штрафу на користь держави за невиконання боржником рішення суду є обов'язком державного виконавця, а відтак виконавець в межах закону та повноважень прийняв постанову від 17.09.2018 №57216522 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 штраф самостійно не сплатив, а постановою державного виконавця від 11.09.2018 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 464/1239/15-ц від 15.01.2018 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону № 1404-VIII.

Отже, відповідачем не було пропущено строк пред'явлення виконавчих документів до виконання, адже Закон № 1404-VIII чітко встановлює строк, відповідно до якого державний виконавець може пред'явити виконавчі документи до примусового виконання протягом 3 років.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 10.05.2018 у справі №803/1178/17.

Суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята з дотриманням строків та порядку, встановлених чинним законодавством України.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем порядку при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження, а позивачем таких порушень не зазначено.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення на користь держави штрафу прийнята відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції №512/5, а позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при відмові у задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський