Справа № 200/10774/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

18 жовтня 2018 р. Справа №200/10774/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову про визнання неправомірними дії Маріупольської міської ради та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій остання просить суд:

- заборонити Маріупольській міській раді та будь якій іншій особі, яка буде діяти від імені та в інтересах Маріупольської міської ради, вчиняти будь - які дії з демонтажу тимчасової споруди визначеною під №3 в переліку торгівельних об'єктів, які підлягають демонтажу у зв'язку із порушенням суб'єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд затвердженого протоколом засідання комісії з питань користування об'єктами благоустрою Маріупольської міської ради № 36 від 31.08.2018 р.;

- зупинити дію рішення комісії з питань користування об'єктами благоустрою Маріупольської міської ради оформленого протоколом № 36 від 31.08.2018 р., яким затверджено перелік торгівельних об'єктів, які підлягають демонтажу у зв'язку із порушенням суб'єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, частково, а саме зупинити дію рішення про демонтаж тимчасової споруди визначеної під №3 зазначеного переліку.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що на сайті Маріупольської ради позивач ознайомився з протоколом засідання комісії з питань користування об'єктами благоустрою Маріупольської міської ради № 36 від 31.08.2018 року. Згідно п. 2 зазначеного протоколу затверджено перелік торгівельних об'єктів, які підлягають демонтажу у зв'язку із порушенням суб'єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд. У цьому переліку під № 3 зазначена тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, яку остання використовує для реалізації гарячих напоїв. Підставою для включення до переліку торгівельних об'єктів, які підлягають демонтажу у зв'язку із порушенням суб'єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, зазначено акт обстеження від 16.07.2018 року без номеру, з яким позивач навіть не була ознайомлена. Також, позивач зазначає, що в забезпечення виконання рішень комісії, Маріупольською міською радою 29.01.2018 року укладено договір №25 ККП «Маріуполь тепломережа» на демонтаж ТС, строк дії цього договору до 20.12.2018 року.

Окрім іншого, зазначає, що при подальшому задоволенні судом позовних вимог про визнання не правомірними дій Маріупольської міської ради та зобов'язання вчинити певні дії, відновлення порушених прав буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат, а також неправомірність оскаржуваних рішень (дій) щодо демонтажу торгівельного об'єкта є очевидними, що підтверджується вищезазначеними обставинами.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, на підставі наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, в певний період наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Приписами частини 1 статті 151 КАС України, визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

На підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, суд, виходячи з конкретних доказів, встановлює, чи є визначені законом підстави для забезпечення позову, та оцінює чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності відповідних підстав, покладається саме на позивача. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося запобігти.

Судом встановлено, що позивачем не надані докази, які підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а саме такі, що доводять існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, забезпечуючи позов шляхом, зазначеним позивачем, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Доводи викладені у заяві про забезпечення позову, суд не находить достатньо обґрунтованими та змістовними для задоволення вказаної заяви.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову про визнання неправомірними дій Маріупольської міської ради та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кочанова П.В.