Справа № 804/4353/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
27 вересня 2018 року Справа № 804/4353/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняПасічник Т.В.
представника позивача ОСОБА_3
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловської Ганни Олегівни, третя особа ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_11, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій В'ячеславович, в якій позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36422331 від 02.08.2017 року щодо реєстрації права власності за ОСОБА_8 на картоплесховище розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, АДРЕСА_8.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У ході розгляду справи судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93443971 від 02.08.2017 року в якості правовстановлюючих документів ОСОБА_14 (особа, що діяла в інтересах ОСОБА_8, за довіреністю) до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було подано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року по справі № 202/4524/17 (2/202/2195/2017), яким визнано за ОСОБА_8 право власності на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 04 травня 2010 року, а саме: картоплесховище, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, АДРЕСА_8, загальною площею 903,9 кв.м., яке складається з картоплесховища (літ.А за планом БТІ) площею 903,9 кв.м., котельна (літ.Б за планом БТІ).
Скасовано всі обтяження та заборони щодо картоплесховища, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, АДРЕСА_8, загальною площею 903,9 кв.м.
Також, 02.08.2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_14, було укладено договір іпотеки, яким в іпотеку було передано картоплесховище, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, АДРЕСА_7, загальною площею 903,9 кв.м. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Ганною Олегівною та зареєстровано в реєстрі за № 743.
21.08.2017 року ОСОБА_9 за договором дарування подарував, а ОСОБА_10 прийняв в дар 1/2 частину картоплесховища, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, АДРЕСА_7. Право власності за договором дарування було зареєстровано за індексним номером 36724207 від 21.08.2017 року приватним нотаріусом Зінченко І. А.
22.08.2017 року ОСОБА_9 за договором дарування передав, а ОСОБА_10 прийняв у дар 1/2 частину картоплесховища, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, АДРЕСА_7. Право власності за зазначеним договором дарування було зареєстровано за індексним номером 36737566 від 22.08.2017 року приватним нотаріусом Зінченко І. А.
29.08.2017 року ОСОБА_10 за договором Довічного утримання (догляду) передав у власність ОСОБА_11 1/2 частину картоплесховища, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, АДРЕСА_7, загальною площею 903,9 кв.м.
Право власності за договором довічного утримання встановлено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36815062 від 29.08.2017 року, приватний нотаріус ОСОБА_17 На підставі ст.73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням даного договору довічного утримання (догляду) накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі картоплесховища, що належить ОСОБА_10 до припинення чи розірвання договору, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36815654 від 29.08.2017 року, державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17.
Позивач з оскаржуваним рішенням не погоджується, оскільки вважає, що вказані документи, які були подані для проведення державної реєстрації, не є правовстановлюючими документами в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 року, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України, оскільки, на думку позивача, право власності ОСОБА_8 на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 04 травня 2010 року, а саме на картоплесховище, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, АДРЕСА_8, загальною площею 903,9 кв.м., яке складається з картоплесховища (літ.А за планом БТІ) площею 903,9 кв.м., котельна (літ.Б за планом БТІ), зареєстровано на підставі судового рішення, яке містить ознаки підробки.
Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, суд вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Отже, завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб'єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.
Положеннями ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.
Тобто, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкту. У випадку якщо суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого учасника спору, то такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень», згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Суд зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Таким чином, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками у сфері публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Відтак, саме суть (зміст, характер) спору є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.
Сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Судом встановлено, що спір виник щодо правомірності рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни від 02.08.2017 року щодо проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 04 травня 2010 року, а саме: картоплесховище, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, АДРЕСА_8, загальною площею 903,9 кв.м., яке складається з картоплесховища (літ.А за планом БТІ) площею 903,9 кв.м., котельна (літ.Б за планом БТІ).
Так, судом встановлено, що позивач у даній справі фактично оспорює правомірність та законність документів (правочинів), які були надані державному реєстратору іншою особою, яка заявила свої права на нерухоме майно, для проведення реєстраційних дій. Суд зазначає, що позивач, оскаржуючи рішення відповідача, переслідує мету захистити власні речові права, зокрема право власності на нерухоме майно.
Таким чином, виникає спір про право цивільне, і подальше оспорювання речових прав на спірне нерухоме майно не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на нерухоме майно.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.
Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Таким чином, спірні у цій справі правовідносини пов'язані з реалізацією прав позивача на спірне нерухоме майно, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №813/1159/17 (11-638апп18).
Водночас, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У відповідності до ч.1 ст. 239 цього ж Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Зважаючи на характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд приходить висновку, що даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, тому не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Господарським процесуальним кодексом України.
За таких обставин, провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Керуючись ст. ст. 238, 241, 243, 248, 256, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Провадження у справі № 804/4353/18 - закрити.
Роз'яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до підсудності місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст ухвали складений 02 жовтня 2018 року.

Суддя В.В. Горбалінський