Справа № 554/5894/18
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/5894/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 30.07.2018, суддя Струков О.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, 36002, повний текст складено 30.07.18 по справі № 554/5894/18

за позовом Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області

до ОСОБА_1

про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд: затримати строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України після завершення процедури його ідентифікації.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року позов задоволено.

Затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення процедури його ідентифікації.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апелянт вказує на порушенні процедури звернення з позовом до суду про видворення, оскільки йому не відомо про прийняття стосовно нього рішення про примусове повернення, яке є обов'язковим перед прийняттям рішення про видворення. Суд першої інстанції допустив порушення вимог ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", оскільки не врахував, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що така особа ухилятиметься від виконання такого рішення. Зобов'язується після звільнення вчинити дії для виїзду з України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивачем разом з працівниками служби національної поліції в Полтавській області був виявлений факт незаконного перебування на території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, який здійснив нелегальний в'їзд на територію України поза межами пункту пропуску.

27.07.2018 року, внаслідок виявлення відповідача, як нелегального мігранта, посадовою особою позивача складено довідку про особу відповідно до додатка 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України.

За порушення правил перебування в Україні відносно відповідача був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.203 КУпАП від 28.07.2018 року та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за зазначене адміністративне правопорушення.

Відповідно до письмових пояснень, наданих громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, у нього постійного джерела доходів, коштів, в тому числі для придбання квитків для виїзду немає. Також відсутній паспортний документ або інший, що дає право на виїзд з України.

Згідно відповіді завідувача сектору з ПШЗ та СІ УДМС України в Полтавській області від 30.07.2018 року на запит, відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням приписів положень статей 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та статей 288, 289 КАС України дійшов висновку, що оскільки відповідач порушив правила перебування на території України, не має документів для встановлення особи, не має в Україні місця роботи і законних джерел доходів, тому позовні вимоги про примусове видворення відповідача за межі території України та його затримання є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-УІ від 22.09.2011 року (Закон №3773) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 цієї статі, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", з урахуванням статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про примусове видворення відповідача, посилався на ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та на встановлення факту нелегального потрапляння поза пунктом пропуску та перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на території України, на відсутність документів, що дають право на виїзд з України.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №3773, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підстави звернення з позовом до суду про примусове видворення визначені п.7 "Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства", затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції Наказу МВС України, СБУ 22.01.2018 № 38/77), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (надалі Інструкція), узгоджуються з положеннями ч.1 ст.30 Закону №3773.

Як вбачається з правового аналізу наведеного законодавства, якщо в одному випадку, іноземець порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, то відносно нього може бути прийняте самостійне рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (або іншими за переліком у нормі) щодо примусово повернення в країну походження або третю країну, при чому для цієї особи встановлюється певний термін для добровільного виконання такого рішення, в той же час, у випадку, якщо така особа не виконала в установлений строк рішення про примусове повернення, або ухилятиметься від виконання такого обов'язку, то це є однієї з підстав для примусового видворення з України іноземця. Таке видворення здійснюється вже за судовим рішенням за наслідками розгляду позову цього органу про таке примусове видворення.

Колегія суддів зазначає, що питання примусового повернення та примусового видворення мають різне за своєю природою виникнення відносин правове навантаження.

Тобто, положення частини 1 ст.30 Закону 3773 передбачає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Обов'язковим в цьому випадку є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Однак, матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено, що ним дотримані вимоги положень статті 30 Закону №3773 та було прийняте рішення про примусове повернення.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених положеннями ч.1 ст.30 Закону №3773 правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України після завершення процедури ідентифікації. Тобто, доводи апелянта щодо недотримання позивачем законодавчо передбаченої та встановленої процедури звернення з позовом до суду, є цілком обґрунтованими.

Таким чином, заявлений позов частині примусового видворення відповідача не може бути задоволений та на думку колегії суддів є передчасно заявленим.

Щодо іншої частини заявлених вимог з приводу затримання відповідача строком на шість місяців для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий та процесуальний режим вирішення питання щодо можливості затримання відповідної особи, яка нелегально перебуває на території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, врегульований положеннями ст.30 Закону №3773, Інструкцією, Типовим Положенням "Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110 (у редакції постанови КМ України від 8 лютого 2012 р. № 70) (надалі Типове Положення) та ст.289 КАС України.

Відповідно до частини 4 ст.30 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Типовим Положенням визначено, що Пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно до пункту 2 розділу IIІ Інструкції Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на порушення відповідачем вимог закону щодо потрапляння, перебування на території України, відсутність у нього оригіналів документів, за якими достовірно можливо ідентифікувати цю особу, вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, може перешкоджати проведенню процедури видворення та існує ризик його втечі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено необхідність затримання відповідача з метою його ідентифікації з поміщенням в пункт тимчасового перебування як особу, яка не має законних підстав для перебування на території України, не має документа, що дає право на виїзд з України та існує ризик його втечі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов позивача в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В той же час, надання неналежної правової оцінки фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог в частині вирішення позову щодо примусового видворення відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст.317 КАС України дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а саме скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо примусового видворення відповідача, із прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище судом апеляційної інстанції підстав.

В іншій частині рішення суду щодо затримання відповідача з метою його ідентифікації з поміщенням в пункт тимчасового перебування підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 272, 288, 289, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року по справі № 554/5894/18 скасувати в частині задоволених вимог про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення процедури його ідентифікації.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року по справі № 554/5894/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко Л.В. Тацій