Справа № 415/3287/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року справа №415/3287/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Шишова О.О., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Інспектора роти №1 Управління Патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 серпня 2018 року (повне судове рішення складено 29 серпня 2018 року у м. Лисичанську) у справі № 415/3287/18 (головуючий І інстанції Фастовець В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №1 Управління Патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №1 Управління Патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича, в якому просив: визнати дії інспектора патрульної поліції щодо притягнення до відповідальності позивача протиправними та скасувати постанову серії ВР №074989 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу в сумі 255 грн. та закриття провадження у справі (а.с. 1-2).

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність спірної постанови у зв'язку з відсутністю доказів здійснення ним порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Рішенням Лисичанського міського суду Донецької області від 29 серпня 2018 року зазначений позов задоволений: визнано дії інспектора роти №1 Управління Патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними, скасовано постанову серії ЕАА № 074989 від 26 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с. 32-33).

Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, встановлення судом недоведених обставин, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів посилався на те, що факт вчинення позивачем порушення п. 18.1 ПДР України підтверджується відеозаписом з відеореєстратора, який був розташований в салоні службового автомобіля, надане до суду службове відео підтверджує факт перебування пішоходів на пішохідному переході.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26 квітня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 074989 за вчинення правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_2 30 березня 2018 року о 17 год. 10 хв. у м. Сєвєродонецьку по пр-ту Хіміків, керуючи автомобілем SKODA SUPER B, д.н.з. НОМЕР_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу в русі пішоходам, які знаходились на проїзній частині, чим порушив п. 18.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Спірним у справі є факт вчинення позивачем порушення п. 18.1 ПДР та, як наслідок, правомірність прийняття відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 074989 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, полягало у не наданні переваги в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КпАП України. Зокрема, такими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Пункт 1.10 ПДР України визначає поняття:

пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч;

проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Відповідно до п.4.16.«а» ПДР України пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно п.18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З аналізу наведених норм вбачається, що пішохід має перевагу, а водій повинен зменшити швидкість чи зупинитися тільки тоді, коли пішохід вже почав перехід проїзної частини, тобто перебуває на спеціально позначеній ділянці проїзної частини, передбаченої для руху транспортних засобів, а не на тротуарі, роздільній смузі чи в іншому місці, рух транспорту на якому неможливий чи заборонений.

З оглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису, який міститься в матеріалах справи вбачається, що під час наближення позивача до пішохідного переходу, на ньому нікого не було, пішоходи стояли на узбіччі, позивач рухався по лівій дальній від розташування пішоходів смузі, тобто, на безпечній від них відстані. При цьому пішоходи не вчиняли дії, які можна сприйняти за намагання перейти проїзну частину саме в той час, коли по ній рухався позивач.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР України в їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку про протиправність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування постанови відповідача серії ВР № 074989 від 26 квітня 2018 року підлягають задоволенню, а провадження у справі - закриттю з огляду на вимоги п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про задоволення позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Інспектора роти №1 Управління Патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Бербенець Олександра Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 серпня 2018 року у справі № 415/3287/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 22 жовтня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Сіваченко

Судді: А.А. Блохін

О.О. Шишов