Справа № 2540/2892/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2892/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі також ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію ОСОБА_1 , відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції закону на дату звільнення ОСОБА_1 із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України 16 липня 2005 року) починаючи з 20 квітня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він 16.07.2005 був звільнений з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (далі - Закон № 1763-ІУ) та згідно з пунктом «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на момент звільнення з військової служби, по досягненню ним 45 років повинна була бути призначена відповідна пенсія, а саме, з 20 квітня 2017 року. Так, з моменту виповнення 45 років позивач звернувся до відповідача та надав необхідний пакет документів для призначення йому пенсії. У червні 2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із клопотанням про надання документів та 12.09.2017 отримав лист - відповідь із посиланням на вищевказаний Закон. 21.07.2018 позивач звернувся письмово листом із заявою до відповідача із зазначенням переліку документів, які він додав до заяви про призначення пенсії за вислугу. Листом від 30.07.2018 № 3574/03/С-12 орган Пенсійного фонду відмовив позивачу в нарахуванні та оформленні пенсії, порадивши звернутись до суду і пославшись у своєму листі на певні норми діючого законодавства. З такими діями відповідача ОСОБА_1 не погоджується, оскільки правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 17 63-ІУ, чинного на момент звільнення Позивача, таким чином, зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача. Станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовом не погоджується, в його задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначив, що документи додані до позову свідчать про відсутність у позивача на день звільнення 20 років вислуги (є 16 років і 1 місяць) та вказують на те, що позивач не досяг на дату звільнення 45 річного віку і не містять підтвердження наявності у нього 25 років страхового стажу, а отже вказують на відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і, як наслідок на безпідставність позовних вимог. Щодо порядку звернення за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач наголошує, що згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 документи для призначення пенсії подаються до органів Пенсійного фонду України уповноваженими органами відповідних відомств у встановленому порядку. Однак, позивач звертається до відповідача самостійно, оскільки відповідний уповноважений орган Міністерства оборони України Чернігівський обласний військовий комісаріат не має підстав для такого звернення за відсутності у позивача вислуги років, необхідної для призначення пенсії. Також відповідач у своєму відзиві зауважує, що позивач просить задовольнити позовні вимоги зобов`язавши відповідача призначити ОСОБА_1 пенсіє відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції закону на дату звільнення ОСОБА_1 зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України 16 липня 2005 року). Проте, в редакції Закону на час звільнення позивача зі служби, а саме 2005 року, стаття 12 зазначеного Закону не містила пункту «в».

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та проведенням судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом Командувача сухопутних військ Збройних сил України від 16.08.2005 № 306 (по особовому складу) звільнений з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту «г» (у зв`язку зі скороченням штатів) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2005 № 169 (по стройовій частині) виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Козелецького РВК Чернігівської області (а.с. 32-33).

З огляду на наявні матеріали справи ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби мав 16 років та 1 місяць вислуги років, що підтверджується копією грошового атестату (а.с. 38) та копією послужного списку військовослужбовця (а.с. 34-37).

Зі слів позивача, у 2017 році, через декілька тижнів після настання 45 річного віку, він звернувся до відповідача за призначенням йому пенсії за віком, проте поданий пакет документів залишився у відповідача без руху.

В червні 2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із клопотанням про надання документів, на яке отримав відповідь № 5/3167с від 12.09.2017, в якій повідомлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 20 календарних років і більш, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (а.с. 28).

У подальшому, листом від 21.07.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 26-27).

Листом від 30.07.2018 № 3574/03/С-12 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідної вислуги років, страхового стажу, а також зауважено щодо необхідності звернення в даному випадку саме уповноваженого органу Міністерства оборони України (а.с. 29-31).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свої прав, свобод та інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Згідно статті 3 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.

Закон України від 4 квітня 2006 року № 3591-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом «в». У редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, згаданою нормою передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Пунктом 11 статті 1 Закону України № 1763-ІУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15 червня 2004 року (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України № 1763-ІУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» і висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону України № 1763-ІУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

З огляду на те, що у 2017 році позивач досяг 45 річного віку та мав вислугу років 16 років, останній набув права на призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд зауважує, що позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ у Чернігівській області призначити йому пенсію відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» саме в редакції Закону на дату звільнення ОСОБА_1 зі служби, а саме 16.07.2005, що не є можливим оскільки редакція статті 12 зазначеного Закону у 2005 році взагалі не містила пункту «в».

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пункт 12 вказаного Порядку передбачає, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Зазначені норми чинного законодавства встановлюють окремий порядок звернення за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме звернення особи до уповноваженого структурного підрозділу (в даному випадку до Чернігівського обласного військового комісаріату), який у 10-денний термін оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії та направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

З огляду на матеріали справи, позивач звертався до Чернігівського обласного військового комісаріату, проте отримав відмову з посиланням на відсутність на час звернення всіх необхідних складових для призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, в силу вимог 77 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вважає, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років, що виключає можливості задоволення і другої позовної вимоги, як похідної.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в зв`язку із його необґрунтованістю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 16.10.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб