Справа № 2040/7205/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 р. Справа № 2040/7205/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Палюк В.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 6 поверх) про визнання відмови незаконною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 (надалі за текстом - ОСОБА_3, позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (надалі за текстом - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати відмову ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га.,яка розташована за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, по заяві від 29.06.2017 року, незаконною та зобов'язати його задовольнити дану заяву, надавши відповідний дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем 13.03.2018 року було протиправно відмовлено у задоволенні заяви уповноваженого представника позивача від 29.06.2017 року, враховуючи постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 року про надання ОСОБА_3, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення/пасовищ, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області.

В листі від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області повідомило позивача, що КМ України поставлено завдання Держгеокадастру та його територіальним органам під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації та раціонального використання земельних ділянок формувати перелік земельних ділянок та визначати їх площу, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області та щокварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок.

Відповідний перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у І кварталі 2018 року, сформований за відповідною формулою, з врахуванням площі земельних ділянок, право оренди на яку було подано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Серед іншого відповідачем повідомлено, що після проведення земельних торгів у наступному кварталі буде сформований новий перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передачі у власність громадян.

Оскільки Земельна ділянка не включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у І кварталі 2018 року, затверджений наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 20.12.2017 року № 258.

При цьому, позивач зазначив, що законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, позивач вважає, що відповідач незаконно та безпідставно відмовив ОСОБА_3, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовчому засіданні.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 20.09.2018 року від відповідача надійшов відзив, згідно зі змістом якого відповідач заперечував в повному обсязі проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що оскаржуване рішення від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 прийнято у відповідності до положень законодавства.

Представник позивача в судове засідання прибув, підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обґрунтування адміністративного позову та наявні матеріали справи.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на зміст відзиву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Позивач, через свого представника звернувся до ГУ Держгеокадастру в Харківській області із заявою від 29.06.2017 року про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення/пасовищ, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області.

Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області у відповіді № С-19762/0/6-18332/0/21-17 від 26.07.2017 року повідомлено уповноваженого представника позивача, що пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Також, відповідач зазначив, що порядок перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням встановлений рекомендаціями Деркомзему України від 21.08.1998 року та в Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області та в наданих матеріалах відсутня інформація щодо відповідності ОСОБА_3 зазначеним критеріям, а тому в Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області відсутні правові підстави для надання ОСОБА_3, дозволу на розроблення проекту землеустрою без встановлення зазначеної інформації.

Не погодившись з окресленим рішенням позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 згідно заяви від 29.06.2017 року незаконною та зобов'язати його задовольнити дану заяву, надавши відповідний дозвіл.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року по справі №820/4267/17 вирішено: «Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відмови незаконною - задовольнити.

Визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, яка викладена у листі № С-19762/0/6-18332/0/21-17 від 26.07.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., 6-7 пов., м. Харків, 61022) надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до заяви від 29.06.2017 року.»

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 року вирішено апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 року скасувати в частині. Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати розглянути заяву. В іншій частині без змін.

Суд зазначає, що рішення по адміністративній справі № 820/4267/17 на час розгляду адміністративної справи № 2040/7205/18 набрало законної сили, в ході розгляду справи сторонами іншого не повідомлено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обставини встановлені в рамках розгляду адміністративної справи № 820/4267/17 не підлягають доказуванню в ході розгляду адміністративної справи № 2040/7205/18.

Представник позивача 05.02.2018 року звернувся до відповідача з заявою на виконання постанов по адміністративній справі № 820/4267/17.

Листом від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області повідомило про відмову в задоволенні заяви.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з наступних положень законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 та п. "а" ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України (надалі за текстом - ЗК України), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

За приписами абз.1 ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст. 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Таким чином, законом визначено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 представнику позивача було відмовлено посилаючись на те, що земельна ділянка не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам.

Суд не приймає окреслене, як належне обґрунтування відмови від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 року зважаючи на вище наведені положення законодавства та висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11.04.2018 року справа № 820/4757/17 провадження № К/9901/27437/18 та беручи до уваги зміст ч. 5 ст. 242 КАС України, зазначає, що окреслена правова позиція підлягає застосуванню в рамках розгляду адміністративної справи № 2040/7205/18.

Щодо вимог про зобов'язання ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, враховуючи попереднє звернення до суду за захистом позивача та кореспондуючи мотиви відмови відповідача, суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право кожного на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 року, Справа Жовнер проти України, від 29.06.2004 року, Справа Півень проти України) свідчить про те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка дотримується принципу верховенства права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України №5-рп/2013 року від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови селищною радою у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у надання такого дозволу, суддів вважає, що правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку землевпорядної документації, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо несвоєчасного прийняття рішення та подальшої відмови за клопотанням позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 6 поверх) про визнання відмови незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 6 поверх) від 13.03.2018 року С-1757/0-2017/0/95-18 у наданні дозволу ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, по заяві від 29.06.2017 року, незаконною.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., 6-7 пов., м. Харків, 61022) надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до заяви від 29.06.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 6 поверх).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун