Справа № 449/883/18
Суддя: Гуняк О. Я.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Гуняк О.Я.

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни адміністративний позов ОСОБА_2 до Буського відділення поліції Камянка-Бузького відділу ГУНП у Львівській області про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову серії БР №905313 від 30.07.2018 року, винесену інспектором СРПП №2 Буського ВП капітана поліції ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуваною постановою серії БР №905313 від 30.07.2018 р., його притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі -255 грн. Звертає увагу, що дана постанова щодо нього складена інспектором СРПП №2 Буського ВП капітана поліції ОСОБА_3 за невиконання вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР України «проїзд без зупинки заборонений», при керуванні автомобілем «DAEWOO LANOS», номерний знак «BC 7105 СР».

В судове засідання позивач не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце такого, однак подав заяву, згідно з якою, останній просить проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.37).

В судове засідання представник відповідача Буського відділення поліції Камянка-Бузького відділу ГУНП у Львівській областіне зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду даної адміністративної справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах адміністративної справи (а.с.33,34,35,36).

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не зявилися.

Вважає дії працівника поліції протиправними, які були вчиненні в порушення діючих Правил дорожнього руху та Закону України «Про дорожній рух». Вищезазначене обгрунтовує тим, що відповідно до оскаржуваної постанови, 30.07.2018 року о 10 год., 30 хв., рухаючись по дорозі Буськ - Красне, інспектор поліції ОСОБА_3, звинуватила його у порушенні ПДР України, зокрема в порушенні п.2.2 дорожні знаки ПДР України, а саме в невиконанні вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР України «проїзд без зупинки заборонений» про що склала відповідний протокол про адміністративне правопорушення та винесла Постанову серії БР №905313 від 30.07.2018 р., за якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 255 грн..

Зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки 30.07.2018 року близько 10 год., 30 хв., рухаючись по дорозі «Буськ Красне», він проїхав нерегульоване перехрестя. Через декілька кілометрів його зупинив інспектор поліції - ОСОБА_3, яка висунула звинувачення про порушення ним правил дорожнього руху, а саме: що він ОСОБА_2, виїжджаючи на перехрестя, нібито не виконав вимогу знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено», а саме: виїхав на перехрестя без зупинки. З таким звинуваченням ІДПС він не погодився, тому що підїжджаючи на перехрестя з встановленим знаком 2.2 він зупинив свій автомобіль безпосередньо перед знаком 2.2, упевнився у відсутності перешкод для подальшого руху та поновив рух, тобто повністю виконав вимоги п.8.4 ПДР, про що і повідомив ІДПС. Однак йому не зрозуміло, на підставі чого ІДПС зробив висновок, що це він не зупинився на вимогу знаку 2.2, адже ніяких доказів у нього немає, у звязку із чим попросив ІДПС надати докази, нібито вчиненого ним правопорушення, на що ІДПС показали відео з телефона. Камера знімала перехрестя з бокової сторони автомобіля, що не дає змогу бачити номерні знаки автомобіля, тобто ідентифікувати автомобілі неможливо. Він пояснив, що після проїзду перехрестя його обігнали легкові автомобілі сірого кольору та темного кольору. Тому на відео неможливо стверджувати, який автомобіль не зупинився перед знаком 2.2, тому що самого знаку на відео не видно. На його прохання повернутися до перехрестя і переглянути ще раз відео, йому дали відмову. Не зважаючи на його заперечення, ІДПС не надав можливість ні йому, ні свідкам ОСОБА_4, і ОСОБА_5, які знаходилися в його автомобілі, викласти свої пояснення у протоколі і, врахувавши лише свої думки достатніми, інспектор виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №905313 від 30.07.2018 р., якою наклав на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності сторін на підставі наявних доказів, так як такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток та висловили свою позицію у поданих заявах.

Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови серії БР №905313 від 30.07.2018 р., ОСОБА_2, 30.07.2018 року о 10 год., 35 хв., на автодорозі «Т 1806» сполучення «Буськ-Красне», керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS», номерний знак «BC 7105 СР» не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР України «проїзд без зупинки заборонено», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.4).

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В свою чергу, пунктом 8.4 ПДР передбачена наявність заборонних знаків, тобто тих, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

При системному аналізі зазначених норм, суд приходить до висновку, що адміністративна відповідальність передбачена в тому числі за порушення вимог дорожніх знаків за проїзд без зупинки перед знаком 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", при відсутності розмітки 1.12 (стоп-лінія).

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно пояснень ОСОБА_2, він попросив ІДПС надати докази, нібито вчиненого ним правопорушення, на що ІДПС показали відео з телефона. Камера знімала перехрестя з бокової сторони автомобіля, що не дає змогу бачити номерні знаки автомобіля, тобто ідентифікувати автомобілі неможливо. Він пояснив, що після проїзду перехрестя його обігнали легкові автомобілі сірого кольору та темного кольору. Тому на відео неможливо стверджувати, який автомобіль не зупинився перед знаком 2.2, тому що самого знаку на відео не видно. На його прохання повернутися до перехрестя і переглянути ще раз відео, йому дали відмову (а.с.2, 12).

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, в постанові серії БР №905313 від 30.07.2018 р., не зазначено технічного засобу, яким здійснено відеозапис, про який зазначив позивач в позовній заяві та не долучено такого до матеріалів справи.

Окрім цього, відповідно до ПДР України, знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" встановлюється безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Якщо знак встановлено безпосередньо перед перехрестям, то йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2, однак, в своїх поясненнях, ОСОБА_2, звернув увагу, що ні знаку 2.1, ні додаткової таблички 7.1.2, які б попереджали про наближення до знаку 2.2. ПДР України на даній ділянці не встановлено (а.с. 21,22,23,24,25).

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об'єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухвалених 13 лютого 1991 року та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БР №905313 від 30.07.2018 р., не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю

Керуючись ст.ст.2, 6,8,9,72-77,242-246,250,255 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену інспектором СРПП №2 Буського ВП капітана поліції ОСОБА_3, серії БР №905313 від 30.07.2018 р., про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_2, паспорт серія КА №298234 від 31.12.1996 р., місце проживання вул. Зелена, 5, м. Перемишляни Львівської області.

Відповідач: Буське відділення поліції КамянкаБузького відділу поліції, , місце знаходження м. Буськ, вул. Київська, 3 Львівської області.

Суддя: Гуняк Олександра Ярославівна