Справа № 814/1290/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

08 жовтня 2018 р.

справа № 814/1290/18

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні розглянув адміністративну справу

за позовом

Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, вул. Нікольська, 30, м. Миколаїв, 54030

до відповідача

Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

про

визнання дій незаконними та зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку (далі - позивач) звернувся із адміністративним позовом до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії відповідача щодо вчинення запису № 0021202 про включення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Реєстр);

- зобов'язати відповідача скасувати запис № 0021202 про включення відомостей щодо позивача до Реєстру.

На думку позивача, відповідачем порушений порядок його реєстрації, так як реєстрація військових частин, як суб'єктів господарської діяльності, проводиться не відповідачем, а Міністерством оборони України, за нормами Порядку реєстрації військових частин як суб'єктів господарської діяльності у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 р. № 749 (далі - Порядок № 749). Крім того, відповідач вніс до Реєстру відомості, які становлять державну таємницю, зокрема відомості щодо місця розташування позивача. Вважає, що ці обставини є підставою для виключення даних про нього з Реєстру.

Позивач клопотав про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у клопотанні про розгляд справи за відсутності свого представника залишив прийняття рішення у справі на розсуд суду.

Згідно із ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та приймаючи до уваги те, що в даній справі немає необхідності встановлювати фактичні обставини - спір стосується виключно правової оцінки аргументів позивача, суд розглядає справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі матеріалів.

Вирішуючи справу, суд виходить з наступного.

Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 490270 (далі - Свідоцтво), у квітні 2011 р. позивач отримав новий зразок свідоцтва про державну реєстрацію (а. с. 13).

Отримання позивачем нового зразка свідоцтва про державну реєстрацію, обумовлено вимогами п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", відповідно до якого державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Отже, доводи позивача про те, що його реєстрація як юридичної особи відбулась у 2011 р. помилкові - в 2011 р., на виконання вищенаведених вимог Закону, він отримав свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка, тоді як сама первинна державна реєстрація юридичної особи позивача відбулась ще в лютому 2004 р., про що прямо зазначено в Свідоцтві та в Довідці № 255/12 (а. с. 14).

У березні 2018 р. позивач надіслав відповідачу листа, в якому із посиланням на порушення порядку його реєстрації та вимог нормативних актів щодо збереження державної таємниці, просив виключити дані про нього з Реєстру (а. с. 9-10).

Відповідач повідомив позивача про те, що реєстраційні дії проводяться ним на підставі документів, подання яких передбачено ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" або з підстав, наведених у цій статті (а. с. 11-12).

Слід відмітити, що за змістом Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а також ст. 104 Цивільного кодексу України, виключення відомостей про юридичну особу з Реєстру, про що власне і просить позивач, фактично дорівнює припиненню юридичної особи, що не відповідає меті, з якою позивач звернувся до суду.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено Порядок № 749, а саме реєстрацію військових частин як суб'єктів господарювання повинно здійснювати Міністерство оборони України, а не державні реєстратори в порядку Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Суд не може погодитись із цим твердженням, так як воно ґрунтується на хибному тлумаченні законодавства, адже позивач помилково ототожнює державну реєстрацію юридичної особи, як самого факту створення юридичної особи, із специфічною реєстрацією військового закладу в якості суб'єкта господарювання, для подальшої господарської діяльності.

Стаття 3 ч. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції станом на час реєстрації юридичної особи позивача в 2004 р. визначала, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.

В той же час, п. 1-2 Порядку № 749 передбачають, що він визначає механізм реєстрації військових частин як суб'єктів господарської діяльності у Збройних Силах, а також виключення з відповідного реєстру таких військових частин у разі припинення ними в установленому порядку господарської діяльності. Реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб'єктів господарської діяльності.

Таким чином, якщо Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" регулює загальні питання державної реєстрації будь-яких юридичних осіб під час їх створення, то Порядок № 749 унормовує спеціальні питання реєстрації військових частин лише для цілей їх господарської діяльності, інакше кажучи, будь-яка юридична особа повинна бути зареєстрована в Реєстрі, в тому числі і військова частина, але не кожна військова частина реєструється в Порядку № 749, а лише та, яка здійснює господарську діяльність. Якщо позивач такою діяльністю не займається, то відсутня потреба в його реєстрації в Порядку № 749.

Що стосується посилань позивача про наявність у Свідоцтві відомостей, які становлять державну таємницю, зокрема місцезнаходження позивача, то такі дані не є державною таємницею.

Відповідно до ст. 8 п. 1 Закону України "Про державну таємницю" до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони:

про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань;

про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов'язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни;

про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв'язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об'єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об'єктів національної економіки у воєнний час;

про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.

Як визначено п. 1.4.4. Звіду відомостей, що становлять державну таємницю, затверджених наказом Служби безпеки України 12 серпня 2005 р. № 440, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2005 р. за № 902/11182 (далі - Звід) державною таємницею є відомості про діючі або перспективні: бойовий склад, організаційно-штатну структуру, дислокацію, систему охорони, оборони, чисельність особового складу військових частин (установ) на мирний час (за винятком відомостей про дійсне найменування з’єднань, військових частин, установ (організацій) ЗС, військових навчальних закладів, а також їх місце розташування із зазначенням населених пунктів та географічних координат і їх підпорядкованості, відомостей про загальну штатну чисельність військовослужбовців за штатом мирного часу, озброєння та військову техніку, які надаються державам-учасницям відповідно до прийнятих Україною міжнародних зобов’язань за Договором про звичайні збройні сили в Європі, Віденським документом 2011 року про заходи зміцнення довіри та безпеки та Глобальним обміном воєнною інформацією, а також відомостей щодо військових навчальних закладів, квартирно-експлуатаційних органів, військових представництв, закладів культури та спортивних закладів).

Отже, Звідом прямо передбачено, що місце розташування військових частин, установ (організацій) Збройних Сил України, не є державною таємницею.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (вул. Нікольська, 30, м. Миколаїв, 54030, ) до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз