Справа № 0440/5403/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року Справа № 0440/5403/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якій просить:
- визнати протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в частині встановлення ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язати Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі рахувати робочий стаж ОСОБА_1 на посаді судді 22 роки 10 місяців, який включає в себе період проходження військової служби з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотки винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язати Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі здійснити з 11 квітня 2018 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 84 відсотків від винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 17.05.1997 року він працював суддею Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області та у зв`язку з переведенням з 14.02.2015 року обіймав посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.04.2018 року ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку. Стаж роботи на посаді судді складає 20 років 10 місяців 18 днів. З 11.04.2018 року він перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та з 25.05.2018 року отримує довічне грошове утримання, що становить 80 % розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді. Позивач з таким визначенням розміру грошового утримання не згоден, вважає, що відповідач при його розрахунку повинен був врахувати до стажу роботи позивача на посаді судді строк проходження військової служби з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, тому був змушений звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Копія ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження отримана сторонами, що підтверджується матеріалами справи.
На адресу суду, від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що управління проти заявлених позовних вимог заперечує посилаючись на те, що період проходження військової служби з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року не зарахований, оскільки він не відповідає вимогам статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином, відповідач вважає, що вірно обчислило щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 821 від 08.11.2017 року «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровський області.
Таким чином Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровський області є правонаступником Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь - якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З урахуванням сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність з власної ініціативи здійснити заміну первинного відповідача Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Центрально-Міським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області 29.11.2011 року, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 17.04.2018 року № 2318.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року перебував на військовій службі в Радянській армії. З 17.05.1997 року призначений на посаду судді Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області та з 04.07.2002 року обраний безстроково на зазначеній посаді. 14.02.2015 року був переведений на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська. 10.04.2018 року відрахований зі штату Самарського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.04.2018 року № 980/0/15-18.
Період проходження військової служби також підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого 30.06.1986 року Амур-Нижньодніпровським районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області.
З 11.04.2018 року він перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.
Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з 25.05.2018 року призначено позивачу довічне грошове утримання, що становить 80 % розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.
Позивач вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до стажу період проходження військової служби в Збройних силах СРСР з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року чим позбавив позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % від суми суддівської винагороди.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
У відповідності до п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
За правилами частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;
2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналізуючи вищевикладене, вбачається що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.
Суд зазначає, що стаж роботи позивача на посаді судді становив не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, а тому йому повинен враховуватись також період проходження строкової військової служби.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
Таким чином вбачається, що зміст та обсяг досягнутих позивачем соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, а тому є необхідність у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді стаж, який складається з календарного періоду проходження строкової військової служби з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (20 років 10 місяців 18 днів) календарний період проходження строкової служби (1 рік 11 місяців 19 днів), що загалом становить більше 22 років.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що невключення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним, а отже позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з дати призначення грошового утримання, а саме з 11.04.2018 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 9, 11, 72 - 77, 241 - 246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині встановлення ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 84 відсотків.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рахувати робочий стаж ОСОБА_1 на посаді судді 22 роки 10 місяців, який включає в себе період проходження військової служби з 03.07.1986 року по 14.06.1988 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 11 квітня 2018 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 84 відсотків від винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський