Справа № 810/3891/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року м.Київ № 810/3891/18

Київський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Головенко О.Д. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та просить суд:

визнатипротиправними дії щодо відмови у видачі посвідчення потерпілоговід Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

зобовязати видати посвідчення потерпілоговід Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В обґрунтування позовних вимогпозивачу позові зазначає, що у березні 2018 року звернувся із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації в Київській області про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, додавши відповідний експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України. Вищезазначені документи разом з поданням було направлено до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної адміністрації. Однак відповідач відмовив позивачу листом №998/02-59 від 12.04.2018, зазначивши в обґрунтування своєї відмови те, що з 01.01.2015 територію, на якій проживає позивач, виключено із переліку зон радіоактивно забруднених територій.

Позивач вказує, що обовязковою умовою для встановлення причинного звязку інвалідності з Чорнобильською катастрофою є підтвердження його під час стаціонарного обстеження медичною комісією визначеного рівня.

Позивач оспорює відмову відповідача з тих підстав, що на підставі виданого експертного висновку, причинний зв'язок хвороби позивача, а саме рак сечовогоміхура, ст. 4, рТ2N1M0, кл.гр.2; стан після комбінованого лікування, повязаний із впливом аварії на ЧАЕС, а отже саме зазначене захворювання було підставою для встановлення позивачу І групи інвалідності.

Представник відповідача направив до суду письмові пояснення, відповідно до яких, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано до Департаменту соціального захисту населення Київської областідоказів, які б підтверджували, що на момент розгляду справи він постійно проживає, працює чи навчаєтьсяна території зони посиленого радіоекологічного контролю. Крім того, відповідач зазначає, що з 01.01.2015, відповідно до положень Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 № 76-VІІІ, яким виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, тобто з 01.01.2015, місце проживання позивача не вважається територією зони посиленого радіоекологічного контролю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

На день розгляду справи від відповідача інших заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СК № 967034, виданий Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області

07.01.1999, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Двадцятого червня одна тисяча девятсот девяносто третього року позивач отримав статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням 4 категоріїсерії В-П

№127664, виданим Київською обласною державною адміністрацією.

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.01.2018 серії АВ № 0770590 позивачу встановлено І групу інвалідності (підгрупу «Б»), причина інвалідності захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 6689 від 11.12.2017 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 04.12.2017документації на предмет встановлення причинного звязку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: рак сечового міхура, ст.4, рТ2N1M0, кл.гр.2; стан після комбінованого лікування.

Відповідно до експертного висновку захворювання позивача повязане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

У березні 2018 року позивач звернувся з відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації в Київській області про видачу посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, додавши відповідний експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №6689 від 11.12.2017. Його заяву разом з поданням було направлено до Департаменту соціального захисту населенняКиївської обласної державної адміністрації.

Департаментсоціального захисту населенняКиївської обласної державної адміністраціїрозглянувши подання Богуславської районної державної адміністрації, яке надійшло29.03.2018відмовив позивачеві листом № 998/02-59 від 12.04.2018.

Відмовляючи у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на те, що з 01.01.2015 відповідно до положень Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014

№ 76-VІІІ, яким виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, тому з 01.01.2015 позивач не вважається особою, яка проживає на території забрудненої зони, і відповідно немає підстав для видачі їй посвідченняпостраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофикатегорії 1.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.12.1978 і по даний час проживає у

с. Мисайлівка Богуславського району Київської області, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання виданою виконавчим комітетом Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, йому було видано посвідчення потерпілого 4 категорії серії В-П №127664.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з таких міркувань.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28.02.1991

№ 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами і доповненнями (надалі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону №796- XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали, чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 01.01.1993постійно проживав та відпрацював у цій зоні посиленого радіоекологічного контролю, ОСОБА_2 в розумінні Закону № 796-XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

За змістом ст.ст. 14 і 65 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом ОСОБА_3 України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 № 51 із змінами і доповненнями (надалі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст. 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами п. 10 Порядку

№ 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Отже, особи, які станом на 01.01.1993 постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст.ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, яким внесено зміни до Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі Білоцерківський район Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991

№ 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон - № 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є: зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році; зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період; зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Також суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено також ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 01.01.2015.

Посилаючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014№ 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час висновки, до яких дійшов відповідач, повязуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що отримане 20.06.1993 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 є діючим. Суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена з 01.01.2015, оскільки як вже вказано судом статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно. Тому на момент огляду в Київській обласній МСЕК та звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII та п.10 Порядку № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону № 796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

На думку суду, матеріали справи свідчать про наявність у позивача юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки ст. 14 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією.

Крім того, суд зазначає, що позивач дійсно проходив огляд в Київській обласній МСЕК після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ, але на думку суду для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки як вже встановлено судом, на дату проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача видати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_3 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_3 Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Водночас, частиною 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як субєкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, повязані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача за таких обставин не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача видати позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_4 України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Зокрема, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії субєкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вонина підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_4 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення потерпілоговід Чорнобильської катастрофи І категорії.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.