Справа № 0540/6098/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 р. Справа№0540/6098/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 84600, Донецька область, м. Горлівка, вул. Погранична, буд. 1, адреса для листування: вул. Миру, 5, м. Бахмут Донецької області, 84500) до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі відповідач, управління, пенсійний орган), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 2 від 05.01.2018 року про відмову в призначенні пенсії за вислугою років;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до спеціального трудового стажу позивачу періоди роботи з 14 вересня 1984 року по 01 квітня 2003 року на посаді помічника машиніста тепловозу Державного підприємства «Артемвугілля»;

- зобовязати відповідача розглянути його заяву від 28 грудня 2017 року, зареєстровану за № 11142 про призначення пенсії за вислугою років з урахуванням встановлених судом обставин у справі;

- витребувати у відповідача інформацію щодо того, який саме період роботи за вислугу років (спеціальний стаж) не було враховано при прийнятті рішення № 2 від 05 січня 2018 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків, шляхом сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. на надання суду оригіналу документу про сплату судового збору.

На виконання зазначеної ухвали суду, позивачем до суду надано оригінал квитанції про сплату судового збору у визначеному розмірі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 0540/6098/18-а та згідно з вимогами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно положень частини третьої статті 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах є таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Вмотивовуючи свою позицію, позивач зазначив, що при зверненні до пенсійного органу ним були подані всі необхідні документи для призначення пенсії на пільгових умовах, серед яких, зокрема документи про умови роботи та відомості про атестацію робочого місця, видані ДП «Артемвугілля», що відповідають чинному законодавству та є дійсними.

Отже, на думку позивача, відповідачем безпідставно не врахована частина його стажу з підстав перебування підприємства на тимчасово непідконтрольній українській владі території та зауважив, що правовідносини відповідача та ДП «Артемвугілля» щодо перевірки наданих ним відомостей жодним чином не можуть впливати на обсяг його прав, зокрема, на право отримання пенсії. Окрім того, позивач зауважив, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, який саме період його роботи (спеціальний стаж) не було враховано для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначених вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Так, у наданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення, в тому числі за вислугу років, здійснюється на підставі записів у трудових книжках та уточнюючих довідок, виданих підприємствами, установами, організаціями або їх правонаступниками, відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінет) Міністрів України від 12.08.1993р. № 637. При цьому відповідач зауважив суду, що в довідках, виданих ДП «Артемвугілля» (за новим місцем реєстрації), зокрема у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.02.2018 №0502/01, зазначено, що первинні документи вантажно-розвантажувального управління ДП «Артемвугілля» знаходяться на зберіганні в ДП «Артемвугілля», за адресою: м. Горлівка, пр. Леніна 13. Оскільки м. Горлівка знаходиться на території, де органи влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, згідно переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року, провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження періоду роботи, в тому числі за вислугу років. управління не має можливості.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є особою, що претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідач Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 28 грудня 2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою «Про призначення/перерахунок пенсії», яка була прийнята управлінням в день її подання та зареєстрована за № 11142.

Для призначення пенсії за вислугу років позивач надав, зокрема, наступні документи:

- трудова книжка від 08.10.1979 року;

- військовий квиток НУ № 8187370;

- довідка № 0812/01 від 08.12.2017 року за період роботи позивача за посадою слюсар по ремонту рухомого складу з 01.08.1983 по 12.03.2004 року, помічник машиніста тепловоза, яка видана Державним підприємством «Артемвугілля», ;

- довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.02.2018 року №0502/01. видану ДП «Артемвугілля».

Судом на підставі даних трудової книжки позивача (серії БТ-І № 4896725) встановлено, що ОСОБА_1 працював на ДП «Артемвугілля» на різних посадах у період з 01.08.1983 року по 12.03.2004 року, а саме:

- наказом від 01.08.1983 року № 90к позивача прийнято слюсарем по ремонту рухомого складу 2 розряду (запис трудової книжки № 5 від 01.08.1983);

- 19.09.1983 року позивачу присвоєно 3 розряд (запис № 6);

- 16.02.1984 року присвоєно 4 розряд (запис № 7);

- 14.09.1984 року позивача переведено помічником машиніста тепловозу (запис трудової книжки № 8);

- 12.03.2004 року позивача звільнено за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (запис № 12).

Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.12.1993 року № 197 «Про внесення доповнень до Переліку найменувань професій і посад, що раніше застосовувались, працівників залізничного транспорту і метрополітенів, робота яких дає право на пенсію за вислугу років» було внесено до затвердженого наказом Міністерства від 01.09.1992 року № 81 Переліку доповнення, зокрема, перелік професій було доповнено професією «помічники складачів» (пункт 11 доповнення).

Згідно наказів Міністерства палива та енергетики України Департаменту вугільної промисловості виробничого обєднання по видобутку вугілля «Артемвугілля» Державного підприємства вантажно-транспортного управління «Артемвантажтранс» від 10 травня 2000 року № 61 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» та № 171 2004 року були затверджені протоколи атестації робочих місць за умовами праці, зокрема, затверджено посаду помічника машиніста тепловозу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

05 січня 2018 року пенсійним органом прийнято рішення № 2 «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років», яким відмовлено позивачеві у призначенні відповідної пенсії, у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому чинним законодавством порядку.

При цьому суд зауважує, що в зазначеному рішенні не було визначено, який саме спеціальний стаж (період роботи позивача) не зараховано відповідачем.

Зі змісту оскарженого рішення судом встановлено, що управлінням до стажу роботи за вислугу років згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування про спеціальний трудовий стаж, враховано період роботи позивача з 01.04.2003 року по 06.03.2004 року на підприємстві «Артемвугілля» (код страхувальника 32270533), з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві «Смолопереробний завод» (код страхувальника 25601255), з 01.01.2008 року по 10.02.2010 року та з 01.03.2010 року по 31.01.2015 року на підприємстві ТОВ «Тар Альянс» (код страхувальника 33853132).

Окрім того у рішенні пенсійного органу було зазначено, що в довідках, виданих ДП «Артемвугілля» (за новим місцем реєстрації), зокрема, у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.02.2018 року №0502/01, зазначено, що первинні документи вантажно-розвантажувального управління ДП «Артемвугілля» знаходяться на зберіганні в ДП «Артемвугілля», за адресою: м. Горлівка, пр. Леніна 13. Оскільки м. Горлівка знаходиться на території, де органи влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, згідно переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014, провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження періоду роботи, в тому числі за вислугу років. Управління не має можливості.

Також, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 37 років 4 місяці 22 дні, в тому числі стаж за вислугу років 8 років 11 місяців 16 днів та поінформовано, що право на призначення пенсії він матиме по досягненню 60 років, а саме 29 грудня 2022 року.

Довідкою Державного підприємства «Артемвугілля (Донецька область, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, )» від 08.12.2017 року № 0812/01 підтверджено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у вантажно-транспортному управлінні «Артемваантажтранс» ДП «Артемвугілля» і за період щ 01.08.1983 року по 14.09.1984 року виконував організацію перевезень за професією, посадою слюсар по ремонту рухомого складу, що згідно списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років та за період з 01.08.1983 року по 13.09.1984 року (01 рік 01 місяць 14 днів) та з 14.09.1984 року по 12.03.2004 року (19 років 05 місяців 29 днів) виконував перевезення вантажів, маневрові роботи за професією, посадою помічник машиніста тепловоза, що на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 року згідно списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не врахування відповідачем для призначення пільгової пенсії довідок, виданих підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території через неможливість проведення зустрічної перевірки з таким підпрємством.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами згідно Закону України від 02.03.2015р. № 231-VIII), право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

чоловіки - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №583, передбачені слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних.І та 2 класу та помічники машиністів тепловозів.

Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що передбачають пільгове призначення пенсії, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед записами у трудовій книжці позивача. Також, цей факт підтверджується пільговою довідкою, виданою ДП «Артемвугілля», яка відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов'язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані КонституцієюУкраїни та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до норм статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачеві пільгової пенсії діяв необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки у цьому рішенні не було відображено періодів роботи позивача, що не були зараховані до спеціального стажу позивача, не надано оцінки кожному документу, що підтверджує зайнятість позивача на посадах, що дають право на пільгове призначення пенсії.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Одночасно, нормами зазначеної статті встановлені способи захисту порушеного права, а саме передбачено, що позивач може просити про їх захист, шляхом.

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи закріплені нормами статті 245 КАС України.

Зокрема, нормами частини другої зазначеної статті визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з метою забезпечення ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 84600, Донецька область, м. Горлівка, вул. Погранична, буд. 1,ю адреса для листування: вул. Миру, 5, м. Бахмут Донецької області, 84500) до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним дії та скасувати рішення Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05 січня 2018 року № 2 про відмову в призначенні за вислугу років ОСОБА_1.

Зобовязати Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2017 року за № 11142 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 84600, Донецька область, м. Горлівка, вул. Погранична, буд. 1,ю адреса для листування: вул. Миру, 5, м. Бахмут Донецької області, 84500) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження та його повний текст складено та підписано 16 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.