Справа № 755/12081/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Костюк Л.О., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 (далі - відповідач) про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, довідка № 119 від 10 серпня 2018 року. Затримано відповідача з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість місяців). Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає про те, що рішення органу міграційної служби не міг виконати добровільно, оскільки він незаконно утримувався працівниками ДМС та мав недостатньо часу для залишення території України.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є громадянином Народної Республіки Бангладеш (а.с. 9).

10 серпня 2018 року головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 8).

Постановою т.в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 10 серпня 2018 року на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 11).

Зі змісту зазначеної постанови встановлено, що 10 серпня 2018 року по вул. Березняківська, 4-а було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживав без документів на право проживання на території України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

10 серпня 2018 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Меркурєвим А.І. прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 12 серпня 2018 року (а.с. 12-13).

Посилаючись на ту обставину, що відповідач не виконав рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про примусове повернення у крану походження, 13 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про його видворення та затримання.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ухиляється від виконання рішення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 10 серпня 2018 року про примусове повернення з України в країну походження та не має законних підстав для перебування на території України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції на підстав доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 7 ч.1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з п. 14 ч.1 наведеної статті нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 статті 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами ч. 1,2 статті 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до ст. ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2018 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Меркурєвим А.І. прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 12 серпня 2018 року (а.с. 12-13).

Матеріалами справи підтверджується, що ні до 12 серпня 2018 року, ні після вказаної дати відповідач рішення не виконав, за отриманням документів для легалізації перебування на території України до уповноважених органів не звертався, не відноситься до осіб, яким надано статус біженця чи осіб, які потребують додаткового захисту.

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення за межі території України.

Доводи апелянта стосовно неможливості виконати рішення про примусове видворення через затримання не підтверджені, оскільки відсутні докази вчинення будь-яких дій з метою його виконання як до 12.08.2018, так і після вказаної дати.

Стосовно вимог позивача про затримання відповідача з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість місяців) колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

За приписами ч. 2 вказаної статті заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

З огляду на те, що у добровільному порядку рішення органу міграційної служби про примусове повернення до країни походження відповідачем не виконано, відсутність у відповідача, який вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог адміністративного позову про затримання останнього строком на шість місяців.

Посилання апеляційної скарги останнього на ту обставину, що він не володіє українською (російською) мовами, а тому не може вважатися, що він не міг належним чином реалізувати свої права та обов'язки участь в судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, справа розглядалася за участю перекладача (а.с. 25).

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом так, як є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов (з окремою думкою)
Судді Л.О. Костюк
І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 09.10.2018