Справа № 807/568/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/568/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Гулай М.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача 1, 2 ОСОБА_4,

представника відповідача 3 не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірними дій посадових осіб, скасування наказів, поновлення на рівнозначній посаді та зобов'язання вчинити дію,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУНПУ в Закарпатській області); Управління Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 2, УМВС України) та Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 3, МВС України), в якій просить: наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №105 о/с в частині скасування пункту наказу УМВС України в Закарпатській області від 07 грудня 2015 рроку № 62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08 грудня 2015 року старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та було поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) на посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року скасувати. Наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №106 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області з 22 травня 2018 року зарахувати у розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади скасувати. Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ в Закарпатській області, Головне управління Національної поліції в Закарпатській області та Міністерство внутрішніх справ України за весь час перебування ОСОБА_1 в розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ у Закарпатській області нарахувати грошове забезпечення за посадою, рівнозначною посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області, згідно штатної чисельності Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказ про його поновлення на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області є незаконним, так як вказаної посади на теперішній момент в поліції не існує. Таким чином відповідач 1 та відповідач 2 виконавши постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року та постанову Касаційного адміністративного суду від 15.03.2018 року у справі № 807/2436/15 не запропонували позивачу рівну посаду в Національній поліції, а навпаки цього дня Наказом № 106 о/с зарахували його в розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його з займаної посади без грошового утримання.

Позивач вважає незаконним його зарахування, в розпорядження УМВС України в Закарпатській області, що стало підставою для втрати грошового забезпечення відповідно до ст. 19 Закону України "Про міліцію" та положень "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затвердженої наказом МВС України №499 від 31.12.2007р., а тому позивач вважає протиправними накази від 21.05.2018 р. та просить зобов'язати відповідачів нарахувати грошове забезпечення.

Відповідач-3 МВС України подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що проти позову заперечує, та зазначив, що позивач із Відповідачем-3 у трудових відносинах не перебував, ніяких рішень щодо нього МВС України не приймало та прав не порушувало.

Відповідач-2 Управління МВС в Закарпатській області проти позову заперечило, надавши відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача - 2 вказав, що УМВС в Закарпатській області виконало постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 р. та постанову Верховного суду від 13.03.2018 р. та наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №105 о/с було скасовано пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07 грудня 2015 року № 62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08 грудня 2015 року, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1( М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та було поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 ( М-157416) на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року № 106 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області з 22 травня 2018 року зарахувати у розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади у звязку із організаційно-штатними змінами та створенням Національної поліції. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ" було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, і тому числі й УМВС України в Закарпатській області. Відповідно до наказу МВС України № 1388 від 06.11.2016 року, усіх працівників міліції було скорочено, а штати органів, підрозділів, закладів установ та підприємств МВС України втратили чинність. Таким чином у зв'язку з відсутністю міліцейських посад, наказом УМВС в Закарпатській області № 106 о/с від 21.05.2018 року ОСОБА_1 зараховано в розпорядження УМВС України в Закарпатській області, звільнивши його з займаної посади інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області, з 22.05.2018 року.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України у зв'язку з відсутністю посади, 29.05.2018 року ОСОБА_1 попереджений про майбутнє звільнення за скороченням штатів.

Разом з цим пунктами 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в МВС через скорочення штатів без обов'язку вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі. Також представник відповідача-2 вказав, що згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді в ГУНП в Закарпатській області.

Додатково представник відповідача-2 вказав, що не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України нарахувати грошове забезпечення за час перебування ОСОБА_1 у розпорядженні УМВС України в Закарпатській області за посадою рівнозначній в ГУНП в Закарпатській області.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про міліцію» було визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 7.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ», яка втратила чинність з 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018. Окрім цього, в УМВС України в Закарпатській області відсутні асигнування на 2018 рік, так як постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було створено територіальні підрозділи Національної поліції, зокрема й Головне управління Національної поліції в Закарпатській області та ліквідовано без визначення правонаступника всі територіальні підрозділи міліції, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

Одночасно вказав, що грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу виплачується за місцем проходження служби, а оскільки позивач проходив службу в УМВС України в Закарпатській області де й отримував грошове забезпечення, відповідно позовні вимоги про виплату грошового забезпечення до МВС України є необґрунтованими та безпідставними згідно частини 2 стаття 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідач-1 ГУ Нацполіції в Закарпатській області проти позову заперечив, надавши суду письмовий відзив на позов (а.с.73-77). В судовому засіданні представник відповідача-1 вказав, що всі вимоги позивача не підлягають до задоволення, зокрема у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 ніколи не проходив службу в лавах Національної поліції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

26.04.2016 року Закарпатським окружним адміністративним судом було прийнято постанову згідно якої було скасовано наказ УМВС України в Закарпатській області від 07.12.2015 р. №6 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 р. старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 та вирішено поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області. Дане рішення було залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 р. та постановою ВС від 15.03.2018 р. (а.с.36-45).

На виконання вказаних рішень судів відповідачем 2 було видано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року № 105 о/с, яким було скасовано пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07 грудня 2015 року № 62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08 грудня 2015 року, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та було поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року № 106 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області з 22 травня 2018 року зараховано у розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади у звязку із організаційно-штатними змінами та створенням Національної поліції.

Суд приходить до переконання про відмову задоволення позову в частині позовних вимог про скасування в частині наказів № 105 о/с та №106 о/с від 25.05.2018 р. з огляду на наступне.

Відповідач-2 приймаючи наказ №105 о/с від 21.05.2018 р. діяв на виконання резолютивної частини постанови ЗОАС від 26.04.2016 р., ухвали ЛААС від 26.10.2016 р. та постанови Верховного Суду від 15.03.2018 р., якими скасовано пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07 грудня 2015 року № 62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08 грудня 2015 року, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та було поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 ( М-157416) на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року та зобовязано поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді.

Оскільки відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання, що кореспондується з приписами статті 14 КАС України, отже відповідач-2, виносячи наказ від 21.05.2018 №105 о/с в частині поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді діяв на виконання рішень судів, в межах компетенції та законів. Відтак, такий наказ є правомірним та не підлягає до скасування, а твердження позивача щодо невірного виконання таких рішень судів, не підтверджене належними та допустимими доказами.

В подальшому , відповідачем-2 було прийнято наказ №106 о/с від 21.05.2018 р. , яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області з 22 травня 2018 року зараховано у розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади у звязку із організаційно-штатними змінами та створенням Національної поліції. Такий наказ є правомірним та не підлягає до скасування з огляду на наступне.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ» було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, у тому числі й УМВС України в Закарпатській області. Відповідно до наказу МВС України № 1388 від 06.11.2016 року, усіх працівників міліції було скорочено, а штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України втратили чинність. Таким чином у зв'язку з відсутністю міліцейських посад, наказом УМВС в Закарпатській області № 106 о/с від 21.05.2018 року ОСОБА_1 зараховано в розпорядження УМВС України в Закарпатській області, звільнивши його з займаної посади інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко -місць) УМВС України в Закарпатській області, з 22.05.2018 року.

Відповідно до п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене КМ УРСР, від 29.07.1991 № 114, передбачено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. Оскільки дана номенклатура та посади працівників міліції були відсуті в силу вступу в дію Закону України «Про національну поліцію», то відповідачем-2 правомірно виведено в розпорядження ОСОБА_1, що відповідає п. 40 вищевкзаного Положення.

На підставі вищевикладеного, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №105 о/с в частині скасування пункту наказу УМВС України в Закарпатській області від 07 грудня 2015 року № 62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08 грудня 2015 року старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) на посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2015 року та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №106 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області з 22 травня 2018 року зарахувати у розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади не підлягають до задоволення.

Разом з тим є протиправними дії відповідача-2 (з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах) щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період перебування в розпорядженні, а саме з 21.05.2018 р. по 30.07.2018 р., з огляду на наступне.

Позивач до звільнення з посади працював старшим лейтенантом міліції в УМВС України в Закарпатській області, куди і був поновлений 21.05.2018 р. згідно наказу №105 о/с та виведений у розпорядження керівника відповідно до наказу №106 о/с, де перебував на службі по 30.07.2018 р. (а.с.118,121).

Структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ було визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ», яка втратила чинність з 01.03.2018 року відповідно до постанови KMУ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених постановами KMУ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі Наказ) було затверджено та введено в дію з 01.01.2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; оклади за спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; розміри надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; схеми посадових окладів осіб начальницького складу органів внутрішніх справ; додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Даний наказ втратив чинність з 13.12.2016 року згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1131 від 31.10.2016 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства внутрішніх справ України».

Виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією (п.4 Наказу).

Видатки, пов'язані з набранням чинності цього наказу, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання Міністерства внутрішніх справ України (п.6 Наказу).

Грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу виплачується за місцем проходження служби, а оскільки позивач проходив службу в УМВС України в Закарпатській області де й отримував грошове забезпечення, та перебував у розпорядженні, то виплату заробітної плати (грошового забезпечення) повинен здійснювати саме цей орган.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, прийнято наказ МВС України від 06.04.2016 р. № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» ( далі по тексту - Порядок).

Згідно частини 3 Порядку грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до частини шостої вказаного Порядку, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Оскільки ОСОБА_1 не проходив службу в лавах Національної поліції, жодних наказів про призначення його на відповідну посаду не було, відповідно даний Порядок на нього не розповсюджується.

Згідно ч.1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст. 7 КАС України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ», втратила чинність з 01.03.2018 року відповідно до постанови KM України № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених постановами KM України № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі Наказ) втратив чинність з 13.12.2016 року згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1131 від 31.10.2016 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства внутрішніх справ України», а Закон України «Про Національну поліцію», постанова Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», наказ МВС України від 06.04.2016 р. № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» на позивача не розповсюджуються, оскільки такий в органах поліції не перебував, то суд застосовує аналогію закону в частині стягнення грошового забезпечення за час перебування ОСОБА_1 в розпорядженні за період з 21.05.2018 р, по 30.07.2018 р.

Нормою, що регулює оплату праці працівників є Закон України «Про оплату праці» та Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України)

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст.95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно ст.98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.. 3 даного Закону мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Відповідно до ст.. 3 1 розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Відтак, оскільки згідно довідки УМВС України, щодо грошового забезпечення позивача ОСОБА_1.М. заробітна плата складає менше розміру мінімальної заробітної плати, то при вирішенні питання щодо нарахування та стягнення грошового забезпечення (заробітної плати), з метою не порушення прав позивача, суд застосовує розмір мінімальної заробітної плати за період з 21.05.2018 р. по 30.07.2018 р..

Згідно ст. 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно ст.8 вищевказаного Закону, держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні. Згідно ст. 98 даного Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 року № 2246-VIII встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні 3723,00 грн.

При вирішення питання щодо стягнення на користь позивача грошового забезпечення суд враховує період перебування позивача у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з 21 травня 2018 року по 30 липня 2018 року включно, що становить 71 день.

Оскільки для розрахунку судом взято розмір мінімальної заробітної плати, що складає 3723,00 грн., то середньоденний розмір грошового забезпечення для позивача становить 122,07 грн. (з розрахунку 3723,00 грн. / 30,5 днів).

Провівши розрахунок відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року., суд встановив, що до стягнення підлягає сума в розмірі 8666,66 грн. (середньоденний заробіток 122,07 грн. * 71 день).

Відтак, за період з 21.05.2018 р. по 30.07.2018 р. позивачу належить до нарахування та виплати грошове забезпечення у розмірі 8666,66 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Руставелі, буд.3, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд. 13, ); Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, буд.13, ) та Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд.10, 00032684) про визнання неправомірними дій посадових осіб, скасування наказів, поновлення на рівнозначній посаді та зобов'язання вчинити дію задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за період його перебування у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з 21.05.2018 року по 30 липня 2018 року у розмірі 8 666,66 грн. (вісім тисяч шістсот шістдесят шість гривень шістдесят шість копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду (Восьмого апеляційного адміністративного суду) через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 16.10.2018 року.

СуддяОСОБА_5