Справа № 0440/4891/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2018 року Справа № 0440/4891/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук ОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним рішенням визначено зобовязання з орендної плати з фізичних осіб, проте позивач не може бути платником орендної плати за землю так, як у нього відсутній діючий договір оренди земельної ділянки за адресою: Україна, Дніпропетровська область, Криворізькій район, с.Валове, Валівський туристично-оздоровчий комплекс, буд.1. Крім того, позивач зазначає, що податковим органом не було надано розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення рішення.
Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.08.2006 року між ОСОБА_6 (продавець за дорученням) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець за дорученням, від імені ОСОБА_7, передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність майно та зобовязується сплатити за нього обумовлену грошову суму. Предметом договору є нерухоме майно, а саме туристично-оздоровчий комплекс (перелік складових наведено у п.1 договору) та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізькій район, село Валове, Валівський туристично-оздоровчий комплекс, за номером 1.
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11625537 від 22.08.2006 право власності на туристично-оздоровчий комплекс, за адресою: Дніпропетровська область, Криворізькій район, село Валове, Валівський туристично-оздоровчий комплекс, буд. 1 зареєстровано за ОСОБА_5 (дата рішення про реєстрацію права власності 22.08.2006).
10.07.2008 року між Криворізькою районною державною адміністрацією (орендодавець), в особі голови Криворізької РДА ОСОБА_8 та позивачем (орендар) укладено договір оренди землі № 1365, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування бази відпочинку, яка знаходиться на території Валівської сільської ради.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п. п. 14.1.175 та п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Згідно з п. 288.2 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Згідно з п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п. 288.1 ст. 288 зазначеного Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до вимог ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Так, ОСОБА_5 в позовній заяві зазначив, що не може виступати платником орендної плати в даних правовідносинах, оскільки у нього відсутній діючий договір оренди земельної ділянки. При цьому заперечує проти наявного в матеріалах справи доказу, а саме договору оренди земельної ділянки № 1375, який не засвідчений належним чином та його відповідність оригіналу.
Відповідно до частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів
Проте, в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 справа №804/5714/16 колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про протиправність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення стосовно ОСОБА_5, оскільки останнє винесене на підставі договору оренди землі від 10.07.2008 №1365, наявність оригіналу якого була заперечена ОСОБА_5 та не підтверджена відповідачем у справі, а тому за відсутності доказів наявності існування оригіналу спірного договору з боку відповідача, у податкового органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області витрат на послуги адвоката в сумі 7556,19 грн., суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Частинами 1-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Частина друга статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076 відносить порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) до умов, що визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Але при цьому стаття 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах не дає такого вибору: лише погодинна оплата, при цьому, компенсації підлягає сума за годину роботи, що не перевищує 40% мінімальної заробітної плати.
Тому, не зважаючи на порядок обчислення гонорару у договорі, для визначення суми компенсації необхідно зазначати і (або тільки) вартість однієї години роботи адвоката, при цьому вартість години роботи встановлюється за згодою сторін договору, але компенсації буде підлягати лише сума, що не перевищує 40% мінімальної заробітної плати на момент надання правової допомоги, що відповідає вимогам частині другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
До переліку доказів, які необхідно подати суду, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Таким чином, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7556,19 грн. позивачем надано до суду копію ОСОБА_4 здачі прийняття робіт (надання послуг) №26 від 21.06.2018 року, Договір про надання правової допомоги №21/06/18 від 21.06.2018 року.
Суд зазначає, що до розрахунку на оплату правової допомоги представником позивача безпідставно було внесено судовий збір у розмірі 912, 99 грн., оскільки він сплачується окремо.
Стосовно компенсування адвокату ОСОБА_3 проїзду за маршрутом м. Кривий Ріг м. Дніпро м. Кривий Ріг (вартість проїзду маршрутним транспортом становить 75 грн. в одну сторону) 150*2 =300 грн., суд зазначає, що представником позивача не було надано жодних доказів на підтвердження вказаної компенсації. Також, суд зазначає, що представником позивача не було надано відповіді на відзив відповідача, а тому безпідставно нараховано плату у розмірі 704, 80 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області витрат на послуги адвоката та вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_5 судові витрати на послуги адвоката в сумі 5638, 80 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9