Справа № 813/2408/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2408/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАТРАНСЛЬВІВ (далі ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ) до Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю МЕГАТРАНСЛЬВІВ звернулося з позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акта планової виїзної перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, мають характер припущень та є необґрунтованими. Вважає, що позивачем не завищено показник рядка 02 відємне значення фінансового результату до оподаткування (збитку) у сумі 4100 грн. та не занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності показників за період з 11.08.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 900.00 грн. в тому числі 2016 рік в сумі 900,00 грн. в порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України. Крім того, позивачем не було занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) в рядку 02 Декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік в сумі 531 933,00 грн.

Ухвалою від 11.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

11.09.2018 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 02.07.2018 року. Відзив обґрунтований тим, що в ході проведення перевірки ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ встановлено порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкова кодексу України, п.5, п.6, пп.9.4 п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати, затвердженого Міністерством фінансів України №318 від 31.12.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року №27/4248 (із змінами та доповненнями) завищено витрати підприємства всього у сумі 531 933 грн. у тому числі за 2017 рік у сумі 531 933 грн. за рахунок чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) в рядку 02 Декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік у сумі 531 933,00 грн.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що за період з 01.12.2012 року по 31.12.2017 року позивачем задекларовано фінансовий результат до оподаткування (прибуток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сумі 229 054,00 грн. Крім того, стверджує, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 договори з надання послуг перевезення не укладались.

Відповідачем подано заперечення на відповідь позивача, зокрема зазначає, що законодавством встановлено особливий порядок транспортування, зберігання та передачі нафтопродуктів, а тому вбачається очевидною необхідність оформлення відповідних документів. Вважає, що доказів перевірки якості та кількості придбаного та реалізованого товару (бензину, палива дизельного) його переміщення згідно вимог Інструкції №281/171/578/155 позивачем не надано, а тому за відсутності необхідних вищевказаних документів у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Головним управління ДФС у Львівській області у період з 23.04.2018 по 07.05.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ , податкового законодавства за період з 11.08.2015 по 31.12.2017, валютного за період з 11.08.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 11.08.2015 по 31.12.2017.

Перевірку проведено з відома та присутності керівника ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ ОСОБА_4 та в присутності головного бухгалтера ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ ОСОБА_5

За результатами перевірки складено акт від 15.05.2018 року №1205/13-01-14-06/39944497.

Проведеною перевіркою встановлено такі порушення:

- п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, п.5, п.7, п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (із змінами та доповненнями), п.5, п.6, пп.9.4 п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року №27/4248 (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 95 910 грн., у тому числі за 2016 рік в сумі 162 грн. та за 2017 рік в сумі 95 748 грн.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 року №.

Не погоджуючись з висновками перевірки та винесеним за її результатами податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд при вирішенні адміністративної справи виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно з положенням пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є, зокрема прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і облікові документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Проведення кожної господарської операції підприємства повинно фіксуватися та підтверджуватися первинними документами на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

В пункті 44.2 ПК України зазначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 Доходи, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290.

Відповідно до п.п.5, 7 Положення, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо.

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для

продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю

підприємства.

Дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції.

Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов:

можливості достовірної оцінки доходу;

імовірності надходження економічних вигод від надання послуг;

можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання

послуг на дату балансу;

можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання

послуг та необхідних для їх завершення

Згідно матеріалів справи, ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ, , місцезнаходження юридичної особи: 79052, АДРЕСА_1. Фактично ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ знаходиться за адресою: 79052, м.Львів, Сихівський район, вул.Пасічна, д.127.

У період який перевірявся ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ був платником: податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, ЄСВ, військового збору.

Відповідно до витягу з реєстру платників податку на додану вартість від 07.10.2015 №259, виданого ДПІ у Залізничному районі м.Львова, індивідуальний податковий номер 31, був зареєстрований платником ПДВ з 07.10.2015.

Як випливає зі змісту акта перевірки, податковим органом в ході проведення перевірки ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ було виявлено, що за період з 11.08.2015 по 31.12.2017 позивачем задекларовано в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі 92 173 476 грн. Зокрема, встановлено їх заниження на загальну суму 5000,00 грн., в тому числі за 2016 рік у сумі 5000,00 грн. Згідно з наданими до перевірки документами, встановлено надання ФОП ОСОБА_3 послуг перевезення ТМЦ з м.Мукачево в м.Львів. в бухгалтерському обліку дану операцію не відображено, послуги надані ФОП ОСОБА_3 не оплачені.

Суд вважає, що висновки податкового органу про заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за період з 11.08.2015 по 31.12.2017 в порушення п.44.1 п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України є безпідставними.

Згідно матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_3 05.09.2016 року укладено цивільно-правову угоду за №01/09-16.

Пунктом 1.1 Цивільно-правової угоди №01/09-16 від 05.09.2016 року зазначено, що в порядку та на умовах визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання по наданню послуг: а) здійснення економічного аналізу господарсько-фінансово діяльності підприємства замовника за даними бухгалтерського обліку й звітності з метою виявлення та усунення втрат і не виробничих витрат та надання методичної допомоги з питань бухгалтерського обліку, контролю звітності та економічного аналізу.

Термін надання послуг за цим договором визначений сторонами становить до 30.06.2016 року (п.1.2. цивільно-правової угоди №01/09-16 від 05.09.2016 року).

Позивачем та ОСОБА_3 на виконання умов цивільно-правової угоди №01/09-16 від 05.09.2016 року було складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2016 року. Вартість наданих послуг у вересні 2016 року склала 7500,00 грн.

За вищевказані послуги повивач повістю розрахувався з виконавцем ОСОБА_3, що підтверджено дорученням №250 від 06.10.2016 року.

Витрати понесені підприємством, а саме 7500,00 грн. відображені, як адміністративні витрати, які відносяться до загальногосподарських витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, в фінансовій звітності за 9 м-ців 2016 р. та були визнані витратами звітного періоду 2016 р. за п.18 П(С)БО 16 «Витрати» та в податковому обліку при формуванні фінансового результату до оподаткування (згідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Таким чином, судом встановлено, що між ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ та ОСОБА_3 договори з надання послуг перевезення не укладались, а відтак ОСОБА_3 послуги перевезення ТМЦ з м.Мукачева в м.Львів не надавав.

В ході судових засідань відповідачем також не обґрунтовано посилання податкового органу в акті перевірки від 15.05.2018 року №1205/13-01-14-06/39944497 на задекларовану в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» суму 92 173 476 грн. та не надано доказів на підтвердження вказаного.

Згідно поданої позивачем податкової декларації в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» зазначена сума 74 952 793 грн. (а.с.130-133).

Податковим органом в ході проведення перевірки ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ також було встановлено, що згідно з даними бухгалтерського обліку, а саме аналізом та ОСВ по рахунку 90.2 «Собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг)» відображено загальна сума витрат 2017 року у розмірі 73803894,82 грн. ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ включено до складу собівартості реалізованих товарів переміщення ТМЦ зі складу на склад в грудні 2017 в сумі 531 933 грн., яке відображено в бухгалтерському обліку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 Витрати, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318.

Відповідно до п.п.5, 6 Положення, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що

ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 9 Положення передбачено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати:

Платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо.

Попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг.

Погашення одержаних позик.

Інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

Витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку

Балансова вартість валюти.

Згідно п.11 Положення, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Станом на 01.12.2017 року собівартість ТМЦ ПММ на складах позивача становила 2 132 721,95 грн.

В грудні 2017 року позивачем придбано ТМЦ ПММ на загальну суму 45814921,39 грн, собівартість яких складала 38179101,16 грн.

Реалізовано позивачем ТМЦ ПММ в грудні 2017 року на загальну суму 23223039,76 грн. собівартість яких склала 19352533,13 грн. Сформована собівартість реалізованих ТМЦ по методу ФІФО відображена в бухгалтерських проводках Дт902/ Кт281 та складає 19352533,13 грн., що відображено у фінансовій та податковій звітності за 2017 рік.

Згідно матеріалів справи, позивачем у грудні 2017 року було здійснено переміщення ТМЦ між складами собівартість яких склала 287520,00 грн., що закріплено бухгалтерськими проводками кореспонденція рахунків Дт281/Кт281.

Реалізовано позивачем за 2017 рік ПММ (дизельне паливо, бензин) на загальну суму 74952793,45 грн. собівартість, яких склала 73803894,82 грн. рух ПММ (оприбуткування на склад, реалізація, переміщення) відображено в оборотно-сальодовій відомості по рахунку 281. Також, позивачем на протязі 2017 року було здійснено переміщення товарів ПММ між складами на підставі накладних на переміщення на загальну суму 4432476,09 грн. Переміщення ПММ між складами, а саме собівартість не включено до витрат у 2017 році та не враховано при обчисленні фінансового результату до оподаткування за 2017 рік бухгалтерські проводки по рахункам Дт/281/Кт281.

Чистий дохід від реалізації товарів ПММ в сумі 74952793,45 грн. та собівартість реалізованих ПММ у сумі 73803894,82 грн. відображено та підтверджено у фінансовій звітності за 2017 рік. (а.с.67-129).

Згідно поданої позивачем декларації з податку на прибуток за 2017 рік за період з 01.12.2012 року по 31.12.2017 рік ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ задекларовано фінансовий результат до оподаткування (прибуток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сумі 229 054,00 грн.

Таким чином, висновок відповідача згідно акта перевірки про заниження ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ фінансового результату до оподаткування (прибуток) в рядку 02 декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік у сумі 531 933,00 грн. нічим не обґрунтований і є лише припущенням відповідача.

Суд вважає, що відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б свідчили про порушення позивачем п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, п.7, п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, п.5, п.6, пп.9.4 п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року №27/4248 (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 95 910 грн., у тому числі за 2016 рік в сумі 162 грн. та за 2017 рік в сумі 95 748 грн.

Доводи відповідача ґрунтуються виключно на висновках, а не на дослідженні первинних документів. Відповідачем так і не було обґрунтовано покликання в акті перевірки ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ на зазначення позивачем в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» суми 92 173 476 грн. та в рядку 02 декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік суми 531 933,00 грн. Будь-яких інших обставин, з якими ГУ ДФС у Львівській області пов'язував порушення ТзОВ МЕГАТРАНСЛЬВІВ вимог податкового законодавства, акт перевірки від 15.05.2018 року не містить.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У спірних правовідносин відповідач діяв не у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позовні вимоги є обґрунтованими, не спростованими субєктом владних повноважень, тому підлягають задоволенню.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2018 року № слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2018 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань 1798, 32 грн. сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАТРАНСЛЬВІВ (79635, м.Львів, вул.Пасічна, буд.127, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2018 року.

Суддя Крутько О.В.