Справа № 826/14811/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 жовтня 2018 року м. Київ № 826/14811/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

встановив:

Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 378815,33 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору Головному управлінню Державної фіскальної служби у місті Києві відмовлено, а їх позовну заяву залишено без руху й встановлено позивачу 5-денний строк для усунення її недоліків, а саме надання суду: доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів; документу про сплату судового збору.

Копія вказаної ухвали представником позивача отримана 24 вересня 2018 року.

28 вересня 2018 року представником позивача на адресу суду направлено заяву про усунення недоліків позову, в якій висловлено прохання відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі, обґрунтовуючи таку необхідність зупиненням видаткових операцій на рахунках позивача. До заяви долучено докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу та копія листа Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві від 14 вересня 2018 року №7-08/256-9614 «Повідомлення про визначення кодів програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету, економічної класифікації видатків бюджету та рахунків боржника».

Вказаним листом Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві повідомляє Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві про безспірне списання коштів у сумі 66221,42 грн (судового збору за виконавчим листом у справі №826/8969/17) з реєстраційного рахунку №9003 за рахунок бюджетних асигнувань по КПКВК 3507010 «Керівництво та управління у сфері контролю за дотриманням та виконанням податкового законодавства», КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» по загальному фонду кошторисних призначень у сумі 8806620,33 грн та відкритих асигнувань у сумі 601600,33 грн.

Відповідно до пункту 30 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, на період встановлення даних, зазначених у пункті 29 цього Порядку, не проводяться платежі за платіжними дорученнями боржника або бюджетної установи щодо операцій, пов'язаних із централізованим обслуговуванням боржника, за всіма рахунками, кодами класифікації видатків бюджету, крім платежів, зазначених у пункті 25 цього Порядку.

Згідно з пунктом 25 вказаного Порядку безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. На час здійснення безспірного списання коштів проводяться платежі боржника, зокрема, зі сплати податків і зборів, у тому числі судового збору.

З огляду на викладене, твердження представника позивача про неможливість сплати судового збору у зв'язку із зупиненням видаткових операцій на рахунках Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві є необґрунтованими.

Окрім того, позивачем не зазначено, яким чином додатковий час сприятиме виконанню обов'язку щодо сплати судового збору за звернення до суду з даною позовною заявою, а також не надано суду жодних доказів можливості в подальшому сплатити, визначену законодавством суму судового збору у справі №826/14811/18.

Згідно з частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеними правовими нормами КАС України та Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб'єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити сплату останнього на певний строк.

Разом з тим, положення процесуального закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов'язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень не є підставою для відстрочення такої сплати.

Разом з тим, частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року №R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання позовних заяв до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №805/2887/17-а, від 19 вересня 2018 року у справі №818/1452/17, від 17 вересня 2018 року у справі №826/1637/18.

За вказаних обставин та з урахуванням встановленого наведеними законодавчими приписами правового режиму регулювання питання відстрочення сплати судового збору, визначених законодавцем умов та підстав для цього, заявлене позивачем клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, станом на 11 жовтня 2018 року недоліки позовної заяви Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві в повному обсязі не усунуто.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору Головному управлінню Державної фіскальної служби у місті Києві відмовити.

Позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак