Справа № 750/5022/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 750/5022/16-а

провадження № К/9901/11088/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 750/5022/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Ганечко О. М., Коротких А. Ю., Літвіна Н. М.) від 22 вересня 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до його стажу роботи на прокурорських посадах періодів роботи з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України;

- визнати незаконним рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 21 квітня 2016 року № 1479/07 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII);

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи на прокурорських посадах для призначення пенсії за вислугою років період роботи з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України;

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України прийняти рішення про призначення пенсії за вислугою років згідно ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII, з дня звернення, тобто з 14 березня 2016 року.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, він мав достатній стаж роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, а саме вислуги 30 років і 6 місяців, в тому числі стажу роботи в органах прокуратури 12 років 6 місяців. Проте, відповідач протиправно відмовив йому у призначенні спірної пенсії з посиланням на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII). Крім того, відповідачем на враховано до стажу роботи позивача 11 років 4 місяці 3 дні (з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року) на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України.

3. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасовано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні до стажу роботи на прокурорських посадах періодів роботи з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокурати України.

Зобов'язано Чернігівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України розглянути питання про зарахування ОСОБА_2 до стажу роботи на прокурорських посадах для призначення пенсії за вислугою років періодів роботи з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України.

Стягнуто на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 303,16 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 29 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

11. Станом на 10 жовтня 2018 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 04 серпня 2003 року був призначений на посаду старшого слідчого відділу прокуратури Чернігівської області.

13. 02 червня 2008 року позивач був переведений на посаду слідчого прокуратури Куликівського району Чернігівської області.

14. 01 липня 2008 року ОСОБА_2 був переведений на посаду старшого слідчого відділу прокуратури Чернігівської області.

15. 20 серпня 2012 року ОСОБА_2 переведено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Чернігівської області.

16. 23 листопада 2012 року позивача було призначено на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Чернігівської області.

17. У період з 18 жовтня 2013 року по 28 липня 2015 року ОСОБА_2 працював на посаді слідчого в особливо-важливих справах слідчого відділу прокуратури Чернігівської області.

18. 29 липня 2015 року був призначений слідчим в особливо важливих справах другого слідчого управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління (на правах Департаменту) Генеральної прокуратури України.

19. 14 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача за призначенням йому пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 1697-VII.

20. Листом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 21 квітня 2016 року № 1479/07 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII через відсутність необхідного стажу роботи на прокурорських посадах, що дає право на призначення пенсії. Зазначено, що позивач має вислуги 30 років 6 місяців 3 дні, у тому числі стажу роботи на прокурорських посадах 1 рік 1 місяць 27 днів (період роботи з 20 серпня 2012 року по 17 жовтня 2013 року).

Водночас, у вказаному листі зазначено, що у відповідності до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому, враховуючи дату звернення із заявою про призначення пенсії 6 червня 2017 року, підстав для призначення пенсії за вислугу років немає.

21. Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 1697-VII, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

22. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України підлягають зарахуванню до стажу роботи на прокурорських посадах для призначення пенсії за вислугою років.

23. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на аналізі положень ст. 15 та ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII та ч. 5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VІI, згідно з якою передбачено, що положення цього Закону, в тому числі ст. 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

24. Водночас, суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання відповідача на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ, відповідно до якого, з 01 червня 2015 року всі пенсії, у тому числі спеціальні призначаються на загальних підставах, зокрема відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки Закон № 1697-VІI, на підставі якого позивач звернувся із вимогою про призначення пенсії, набрав чинності 15 липня 2015 року, тобто після 01 червня 2015 року.

25. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України підлягають зарахуванню до стажу роботи на прокурорських посадах для призначення пенсії за вислугою років.

26. Разом з цим, суд апеляційної інстанції, з посиланням на ст. 58 Конституції України, зазначив, що при вирішенні цієї справи необхідно застосовувати норму, яка була чинною на момент здійснення відповідної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини.

27. Оскільки Закон № 1697-VII прийнятий 14 жовтня 2014 року, а Закон № 213 VIII прийнято 02 березня 2015 року, тобто пізніше, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

28. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не було враховано, що на час прийняття та набрання чинності Законом № 213-VІІІ, хоча й був прийнятий Закон № 1697-VІI (який набрав чинності 15 липня 2015 року), діяв та був чинним Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ), саме до якого і вносилися зміни Законом № 213-VІІІ. У той же час, зміни до Закону № 1697-VІI, Законом № 213-VІІІ не вносилися.

29. На переконання скаржника наведене підтверджується тим, що у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ не зазначено номер Закону України «Про прокуратуру» та дату його прийняття на який він поширюється та вносить зміни чи скасовує якусь норму цього Закону. Водночас, у самому тексті Закону № 213-VІІІ вказано Закон № 1789-ХІІ, як такий, в який вносяться зміни.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

31. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII, який набирав чинності з 15 липня 2015 року.

33. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

34. Згідно з положенням ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

35. Відповідно до змісту ч. шостої статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, слідчими.

36. Як вірно зазначав суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і суд апеляційної інстанції, що ч. 5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VII передбачено, що положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

37. Оскільки, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії державне бюро розслідувань свою діяльність не розпочало, суми попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що періоди роботи позивача з 04 серпня 2003 року по 19 серпня 2012 року та з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року на посадах слідчого прокуратури Чернігівської області та слідчого Генеральної прокуратури України підлягають зарахуванню до стажу роботи на прокурорських посадах для призначення пенсії за вислугою років.

38. Вислуга років позивача, яка дає право на пенсію за вислугу років, обчислена згідно з ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII та становить 30 років і 6 місяців, в тому числі стажу роботи в органах прокуратури 12 років 6 місяців.

39. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, а тому дії відповідача щодо відмови в її призначенні є протиправними.

40. Водночас, посилання суду апеляційної інстанції на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

41. Згідно з п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

42. Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

43. Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 колегія суддів дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

44. Проте 15 липня 2015 року, у зв'язку з набуттям чинності Закону № 1697-VII, Закон № 1789-ХІІ частково втратив свою чинність.

45. Таким чином, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, та є діючою, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1697-VІІ.

46. Аналогічна правова позиція у справах цієї категорії, висловлена Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 686/17309/17).

47. Враховуючи наведене та встановлені судом першої інстанції обставини справи, Суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним.

48. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ, є помилковим.

49. Отже, Київський апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ та ст. 86 Закону № 1697-VII помилково скасував рішення суду першої інстанції.

50. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

51. З огляду на викладене, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року підлягає скасуванню, а постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року - залишенню в силі.

52. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасувати.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб