Справа № 810/3971/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м.Київ № 810/3971/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядкуписьмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та просить суд:

визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

зобовязати призначити і здійснити виплату пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 19.02.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2018 звернувся до Обухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, із зменшенням пенсійного віку, як внутрішньо переміщеній особі із зони АТО. Вказав, що загальний стаж роботи позивача 22 роки 5 місяців 17 днів, а з них 6 років 2 місяці 21 день на роботах з особливо важкими умовами праці, що відносяться до Списку № 1, у звязку з цимвважає, що має право на пенсію на пільгових умовах.

Однак відповідачем було відмовлено позивачу, зазначивши в обґрунтування своєї відмови те, що ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, у звязку з чим немає можливості перевірити первинні документи, а тому підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відсутні.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідного до якого проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 та документів, які б підтверджували достовірність відомостей, наданих позивачем.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОвдієнкоВ.В.є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № від 27.10.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки у період з 17.02.1986 (згідно наказу № 208-к від 19.02.1986) по 10.06.1992 (згідно наказу №748-к від 10.06.1992) позивач працював повний робочий день на підземних роботах.

Додатково факт зайнятості позивача повний робочий день на підземних роботах, за професією, посадою, що передбачена Списком №1 підтверджує довідка № 445 о/к від 26.09.2017, відповідно до якої позивач у період:з 17.02.1986 по 21.03.1986 навчався в навчальному пункті з тарифною ставкою підземного робочого;з 22.03.1986 по 20.05.1987 працював підземним гірником; з 21.05.1987 по 31.05.1989 працював підземним учнем прохідника; з 01.06.1989 по 01.08.1990 працював підземним прохідником; з 02.08.1990 по 01.09.1990 працював підземним гірником; з 02.09.1990 по 10.06.1992 працював підземним прохідником.

Девятнадцятого лютого дві тисячі вісімнадцятого року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із зменшенням пенсійного віку, як внутрішньо переміщеній особі із зони АТО та подав ряд документів, а саме:оригінал трудової книжки, оригінал довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, видану ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» №445 о/к від 26.09.2017;довідку про спуски в шахту № 445 о/к від 26.09.2017; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії до 2000 року № 1122 від 04.09.2017; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 27.10.2017.

Рішенням начальника Обухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 23.05.2018 №2871/04 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.Також Пенсійний орган вказав на те, що підприємство, організація або їх правонаступники розміщені на тимчасово непідконтрольній Україні території, у звязку з чим немає можливості перевірити підстави видачі пільгової довідки, а тому підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788 існують такі види державних пенсій, трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 7 Закону № 1788 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до п.п. 1 - 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах обґрунтовується посиланням на Закон № 1788,норми якого з урахуванням відомостей про місце та час його роботи зі шкідливими та важкими умовами за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, дають право на призначення такої пенсії. Працівникам, зайнятим повний робочий на роботах, передбачених Списком №1, що чинні на час їх роботи за наявності необхідної кількості пільгового та загального стажу пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку. При цьому необхідною умовою для зарахування стажу до пільгового є наявність атестація робочого місця після 22.08.1992.

Статтею 14 Закону № 1788 визначено особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії.

Так, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Позивач у період з 17.02.1986 по 10.06.1992 працював повний робочий день на підземних роботах на різних посадах зі шкідливими умовами праці, які передбаченні Списком № 1 , а саме: з 17.02.1986 по 21.03.1986 навчався в навчальному пункті з тарифною ставкою підземного робочого; з 22.03.1986 по 20.05.1987 працював підземним гірником; з 21.05.1987 по 31.05.1989 працював підземним учнем прохідника; з 01.06.1989 по 01.08.1990 працював підземним гірником; з 02.08.1990 по 01.09.1990 працював підземним гірником; з 02.09.1990 по 10.06.1992 працював підземним прохідником.

На підтвердження наявності стажу щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивачем надано копію трудової книжки, копію довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 26.09.2017 № 445 о/к.

Відповідно дост.62Закону України "Про пенсійне забезпечення"основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Законуза даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Також суд наголошує на тому, що у відповідності до ст. 48 КЗпП України та основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Це означає, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (Постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993

№637).

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, за вищенаведеними нормами законодавства позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У спірному рішенні та відзиві на позовну заяву Обухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області посилається на те, що надані позивачем при зверненні до відповідача документи не можуть бути визнані належною підставою для підтвердження безпосередньої зайнятості позивача повного робочого дня.

Проте із вказаними доводами відповідача суд погодитись не може з огляду на те, що у трудовій книжці позивача, яка відповідно до вимог ст. 62 Закону № 1788 є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, наявна інформація щодо безпосередньої постійної зайнятості позивача у роботі зі шкідливими умовами праці, що є обов'язковою умовою при призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону № 1788, а тому доводи позивача про наявність у нього достатнього пільгового стажу для призначення йому пенсії та протиправність рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах є правильним.

Також суд вважає за можливе зазначити, що оскільки позивач подав до пенсійного органу серед іншого трудову книжку, для вирахування трудового стажу позивача, відповідач повинен був узяти до уваги саме цей документ, і, лише за відсутності трудової книжки, для підтвердження стажу, брати інші документи, які б могли свідчити про наявність такого стажу.

Щодо тверджень Пенсійного органу про те, що довідки та документи, надані позивачем містять сумнівні відомості, оскільки видані підприємствами, які знаходяться на територіях, які не підконтрольні українській владі, суд зазначає наступне.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. При цьому, усі документи, видані на непідконтрольній Україні території, починаючи з 01.12.2014, вважаються недійсними. А отже, усі свідоцтва, довідки та інші документи, видані такими органами на території України вважаються недійсними та не мають юридичної сили. Якщо особа стала на облік як внутрішньо переміщена особа, то вона звертається у відповідну структуру за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа.

Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України, були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595напідконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік", а тому Пенсійний фонд України не має правової підстави для використання наданої представниками таких підприємств інформації.

Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"та Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях"визначено порядок регулювання правочинів та реалізації прав субєктів, названих Законів, з урахуванням необхідних змін на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях. Так, ч.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно доКонституціїта Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта Законами України. При цьому згідно ч.2ст.9 цього Законубудь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно ч.3 ст.9 зазначеного Законутакож передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування на таких територіях, згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

В силу наведеного, довідки, видані з архіву підприємства, яке на даний час знаходиться на окупованій території Донецької області, лише опосередковано доводять наявність необхідного трудового стажу, та мають надаватися виключно у разі відсутності записів у трудовій книжці. При цьому вказані довідки, в силу ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"не є документами, виданими державними органами та органами місцевого самоврядування Донецької області.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Частиною 2ст. 2 КАС Українипередбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (квитанція № 0.0..1 від 31.07.2018), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Обухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області () щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» протиправними.

Зобовязати Обухівське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити і здійснити виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 19.02.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 1 409,60 грн. (одну тисячу чотириста девять грн шістдесят коп.) за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Обухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.