Справа № 2040/6388/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 жовтня 2018 р. № 2040/6388/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, суму несплаченої недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом у розмірі 8891,54 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вона разом з матір'ю, ОСОБА_2 прибули до Харківської області з с. Чорнухіне, Луганської області у зв'язку з проведенням бойових дій, де ОСОБА_2 була взятий на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова як внутрішньо переміщена особа. Позивач у зв'язку зі смертю матері, ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за отриманням недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в порядку спадкування. Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в липні 2018 року виплатило позивачу недоотриману ОСОБА_2 пенсію у розмірі 82789,08 грн. Проте, відповідно до свідоцтва про спадщину розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2, на яке має право в порядку спадкування позивач складає 91689,62 грн. У зв'язку з неповною виплатою суми пенсії, що була недоотримана ОСОБА_2, право на спадщину щодо якої належить ОСОБА_1, позивач звернувся до суду.

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, направив до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував з підстав того, що пенсія ОСОБА_2 з вересня 2016 року не нараховувалась, у звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, а відтак на особовому рахунку ОСОБА_2 відсутні суми недоотриманої пенсії.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, є спадкоємцем ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про спадщину, спадкова справа № 87-2018, зареєстровано за № 402.

Позивач через представника 12.12.2017 року звернувся до відповідача за отриманням пенсії матері позивача, яка померла 21.10.2017 року.

Протоколом комісії про розгляд спірних питань, які виникають підчас призначення (перерахунку) та виплати пенсії від 21.12.2017 року № 179939/112, відповідач відмовив позивачу у виплаті вказаних сум, посилаючись на те, що ОСОБА_2 з вересня 2016 пенсія ОСОБА_2 не нараховувалась у зв'язку з непідтвердженням факту проживання за адресою місця постійного проживання.

12.07.2018 року, після отримання свідоцтва про спадщину, позивач повторно звернувся за отриманням вказаних виплат, із зазначенням складу спадщини, та факту включення до спадщини недоотриманої суми пенсії ОСОБА_2, яку визначено на підставі даних, отриманих нотаріусом від УПФУ в Московському районі повідомленням від 25.01.2018 року № 1750/300301.

На вказане звернення відповідач повідомив, що пенсія ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась з 01.02.2015 року по 31.10.2017 року. Оскільки до управління 11.05.2018 року із наданням документів, які дають право на отримання недоотриманої пенсії звернулася ОСОБА_1, як спадкоємець, сума була переглянута та розмір визначено з урахуванням вимог ст. 46 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

В подальшому, як вбачається за матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем було отримано суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за три роки з моменту звернення позивача від 11.05.2018 року.

При цьому суми пенсії за період з 01.02.2015 по 11.05.2015 року нараховані та виплачені відповідачем так і не були.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, мати позивача була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, та перебувала на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

З 01.02.2015 року відповідач припинив виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі непідтвердження місця фактичного проживання в 2016 році.

З матеріалів справи не вбачається будь-якого зв'язку між протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат № 4 від 09.08.2016 року та припиненням нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2, оскільки між вказаними подіями існує великий розрив у часі, а відтак вказаний протокол, прийнятий у серпні 2016 року не міг бути підставою припинення нарахування та виплати пенсії у лютому 2015 року.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, в даному випадку посилання відповідача на те, що пенсійні виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються виключно за умови взяття на облік за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи, суд зазначає, що факт взяття матері позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідачем не заперечується.

Продовження перебування на обліку та виплата пенсії після взяття на облік не пов'язується законом з будь-якими додатковими умовами.

Стаття 7 Закону України № 1706-VII визначає, що держава може забезпечити реалізацію прав громадян, що вимушені внаслідок певних обставин, визначених законом, покинути своє постійне місце проживання, виключно за умови їх реєстрації на підконтрольній території, де здійснюють свої повноваження відповідні органи державної влади України.

Вказану норму включено законодавцем до закону з метою визнання неможливості забезпечення цих прав на непідконтрольних Україні територіях, та з метою забезпечення гарантованих державою зобов'язань щодо пенсійного забезпечення громадянам України, що проживали на територіях, які внаслідок певних обставин вибули з-під контролю держави, та які вимушені були покинути місце свого постійного проживання у зв'язку із настанням таких обставин, зокрема проведення антитерористичної операції.

Вказана норма створює механізм реалізації державних гарантій та не може трактуватися органами державної влади як підстава для невиконання державою вказаних гарантій.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав встановлених законом для припинення позивачеві виплати пенсії та виконання органом Пенсійного фонду України рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

З аналізу вказаної норми не вбачається обмеження таких виплат будь-яким строком.

Посилання відповідача на ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" стосовно строки за які проводиться виплата, не беруться судом до уваги з огляду на те, що ст. 52 не встановлює будь-яких обмежень щодо виплати сум недоотриманих пенсіонером пенсій сімї померлого пенсіонера.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 відбулося без наявності підстав, встановлених законом, а відтак ненарахування та невиплата сум пенсій за спірний період відбулося з вини органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

В даному випадку ненарахування пенсії відбулося внаслідок незаконних дій органу пенсійного фонду, а відтак суд виходить із принципу верховенства права та не бере факт відсутності нарахувань до уваги.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень З боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У вказаній справі право позивача на отримання недоотриманих сум пенсій ОСОБА_2 не оспорюється сторонами.

Проте підчас судового розгляду справи відповідач не довів правомірності своїх дій щодо невиплати спірної суми пенсії за період з 01.02.2015 року по 11.05.2015 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 139, 243-246, 255-257, 263, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (, адреса: вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) суму несплаченої недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом у розмірі 8891,54 грн. (вісім тисяч вісімсот дев'яноста одна гривня 54 коп.).

Стягнути Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (, адреса: вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.