Справа № 815/2649/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2649/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Берег-Будгруп до Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області за участі третіх осіб Обслуговуючого кооперативу ГРАНІТ, Інституту стоматології АМН України про визнання дій щодо реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21 та скасування реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21, замовником у якій є Обслуговуючий кооператив «ГРАНІТ»,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Берег-Будгруп до Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області за участі третіх осіб Обслуговуючого кооперативу ГРАНІТ, Інституту стоматології АМН України про визнання дій щодо реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21 та скасування реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21, замовником у якій є Обслуговуючий кооператив «ГРАНІТ».

Ухвалою суду від 25.07.2016 року за клопотанням представника позивача про відмову від позову провадження у справі було закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 року ухвала суду першої інстанції була скасована та справа направлена для продовження розгляду.

В судовому засіданні 17.09.2018 року судом за перехідними положеннями та ст.12 КАС України було ухвалено рішення про продовження розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження зі стадії судового розгляду справи та призначений розгляд справи по суті на 05.10.2018 року.

В судовому засіданні 05.10.2018 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача та третіх осіб були сповіщені належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибули, а тому, на підставі положень ч.9 ст.205 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження 17.10.2018 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Розглянувши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку, що провадження по справі повинно бути закрито в звязку із непідвідомчістю цього спору судам адміністративної юрисдикції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Представник позивача у позовній заяві зазначає, що реєстрація за ОК «ГРАНІТ» декларації про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21 є порушенням його прав замовника за Інвестиційним договором від 18.02.2004 року щодо будівництва ІІ черги житлового комплексу «Акапулько-2» по наведеній вище адресі.

Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно із ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спірні правовідносини виникли щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розвязані питання повязані з реєстрацією права власності на нерухоме майно, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Суд звертає увагу, що позивач фактично оспорює реєстрацію декларації та реєстрацію права власності за третьою особою, які свого роду є правовими актами індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього права на звернення з цим позовом в порядку адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини між учасниками виникли внаслідок неналежного, на думку представника позивача, виконання ОК «ГРАНІТ» умов Інвестиційного договору від 18.02.2004 року, а тому у позивача виникла необхідність захисту його цивільних (майнових) прав, у зв'язку із чим він звернувся до органів архітектурно-будівельного контролю, а в подальшому до суду.

Таким чином, вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб'єктним складом сторін, підставами та предметом позову є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача.

Аналогічну правову позицію висловила ОСОБА_1 Верховного Суду в постановах від 14.03.2018 року у справі № 396/2550/17, від 23.05.2018 року у справі № 802/233/16-а, від 27.06.2018 року у справі № 814/104/17, від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16.

Відповідно до положень ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодекса України господарсткі суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи, зокрема: 1) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Тобто, суд вважає, що даний спір, з урахуванням складу учасників справи, належить до розгляду у місцевому господарському суді в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну встановлений законом у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з &?л;…&? ; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &l;…&?;. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження по справі, якщо спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд розяснює, що для вирішення цього спору позивачу необхідно звернутись до місцевого господарського суду, в порядку визначеному положеннями ГПК України.

Керуючись п.2 ч.2 ст.183,ст.ст.238,239 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю Берег-Будгруп до Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області за участі третіх осіб Обслуговуючого кооперативу ГРАНІТ, Інституту стоматології АМН України про визнання дій щодо реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21 та скасування реєстрації декларації №ОД 23 від 03.03.2016 року про готовність до експлуатації обєкта житлового комплексу (ІІ черга) за адресою: м.Одеса, Приморський район, вул.Педагогічна 21, замовником у якій є Обслуговуючий кооператив «ГРАНІТ».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання повного тексту ухвали суду в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.