Справа № 0440/6005/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2018 року Справа № 0440/6005/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -
08.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2012р. суми основної (державної) пенсії по інвалідності відповідно до приписів ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991р., підпункту 4 пункту 3, п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, з урахуванням заробітної плати у розмірі 965,71 карб, отриманої за роботу по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період 26.04.-05.05.1986р. згідно довідки Регістру судноплавства України від 13.12.2004р. № 51.26-3592, у розмірі не нижчому за 10 182,73 гривень;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2012р. основну (державну) пенсію по інвалідності відповідно приписів ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991р., підпункту 4 пункту 3, п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, з урахуванням заробітної плати у розмірі 965,71 карб, отриманої за роботу по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період 26.04.-05.05.1986р. згідно довідки Регістру судноплавства України від 13.12.2004р. № 51.26-3592, у розмірі не нижчому за 10 182,73 гривень, та виплатити заборгованість за відрахуванням фактично сплаченої державної пенсії за цей період, за 12 місяців одночасно, а решту протягом наступних 12 місяців рівними частинами, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв'язку із несвоєчасною виплатою пенсії.
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» №796ХІІ від 28.02.1991 року. 27.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок йому пенсій, при цьому відповідачем листом від 15.11.2017 року було відмовлено у перерахунку пенсії та вказано, що нарахована позивачу пенсія здійснена відповідно до вимог законодавства. Позивач вважає протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства дії відповідача щодо нездійснення нарахування позивачу з 01.01.2012 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності відповідно до вимог законодавства.
13.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
03.09.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що розрахунок пенсії позивачу здійснений на підставі, у спосіб та у межах повноважень визначених законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
10.09.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує щодо доводів відповідача наведених у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 20.08.1981 року та з 18.12.2006 року отримує пенсію по інвалідності 2 групи у розмірі фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року.
27.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок йому пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року.
Позивач не погоджується із вказаними діями відповідача та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо посилань позивача про проведення Пенсійним органом перерахунку пенсії з 01.01.2012 року без додаткового звернення пенсіонера, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).
У відповідності до п.1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1210 Пенсійному фонду України забезпечити проведення перерахунків пенсій, призначених особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, за матеріалами пенсійних справ.
Згідно з пп. 4 п. 3 Порядку №1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Отже, з наведеної норми вбачається, що перерахунок пенсії на підставі пункту 2 Порядку № 1210 здійснюється за бажанням особи, яка працювала у зоні відчуження.
При цьому, суд зазначає, відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Статтею 45 Закону №1058-IV встановлені строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. Згідно з частинами четвертою, п'ятою цієї статті перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Отже, з наведеного слідує, що перерахунок пенсії це процедура повторної оцінки розміру вже призначеної пенсії у зв'язку із зміною обставин, наданням нових документів, прийняттям нових законодавчих актів, зміни соціальних стандартів, тощо. Розмір пенсії може переглядатися як в індивідуальному поряду так і в масовому. Масовий перерахунок пенсії проводиться у зв'язку з прийняттям нових законодавчих актів, на підставі документів про вік, страховий стаж, заробіт6ну плату та інших документів, наявних в матеріалах пенсійної справи на час проведення перерахунку.
Підставою для індивідуального перерахунку може бути додаткове подання документів, які дають право на подальший перегляд розміру виплачуваної пенсії.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
Відповідно до пункту 2.7 розділу ІІ вказаної постанови до заяви про перерахунок пенсії у зв'язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв'язку зі зміною кількості членів сім'ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2 - 4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Тобто, враховуючи зазначене, суд зазначає, що проведення перерахунку та виплати пенсії після призначення пенсії повинне здійснюватися за відповідною заявою особи про перерахунок та виплату такої пенсії.
Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії у жовтні 2017 року, суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії повинен бути здійснений з 01.10.2017 року.
Також, суд зазначає, що відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку №1210 розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.
Судом встановлено, позивач відпрацював на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році два неповні календарні місяці квітень - з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року та 01.05.1986 року по 05.05.1986 року, у зв'язку з чим при перерахунку пенсії повинно бути враховано заробітну плату, одержану за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років.
Відповідачем зазначено, що призначення пенсії позивачу було здійснено згідно довідки Регістра судноплавства України від 08.12.2004 року №51.26-3528 про заробіток для обчислення пенсії, відповідно до якої сума заробітної плати за квітень 1986 року склала 503,00 карб., а за травень 1986 року - 165,00 карб., та враховано як найвигідніший заробіток позивача за квітень 1986 року, який склав 503,00 карб.
При цьому, судом встановлено, що 27.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії відповідно до якої було додано довідку Регістра судноплавства України від 13.12.2004 року №51.26-3592, в якій вказано, що фактична заробітна плата позивача, саме за роботу в зоні відчуження із якої призначається пенсія за квітень 1986 року складає - 636,55 карб. (у тому числі збережена заробітна плата - 502,99 карб. та оплата праці за дні роботи в зоні 133,56 карб.), за травень 1986 року 329,16 карб. (у тому числі збережена заробітна плата - 165,00 карб. та оплата праці за дні роботи в зоні - 164,16 карб).
Суд зазначає, що довідка Регістра судноплавства України від 08.12.2004 року №51.26-3528 визначає заробітну плату позивача за 1984-1988 роки, при цьому довідка Регістра судноплавства України від 13.12.2004 року №51.26-3592 визначає фактичну заробітну плату позивача саме за роботу в зоні відчуження за квітень та травень 1986 року.
Так, у поданій позивачем до Пенсійного органу довідці від 13.12.2004 року №51.26-3592 чітко вказана заробітна плата за роботу в зоні відчуження в 1986 році, із якої визначається пенсія. На зворотній стороні довідки наведений розрахунок - пояснення до довідки, де розписані та розраховані всі виплати та нарахування щодо позивача.
Довідка від 13.12.2004 року №51.26-3592 містить всю необхідну інформацію про заробітну плату позивача за період перебування його саме у зоні відчуження. Так зазначено, що заробітна плата виплачена за роботу в зоні відчуження, включно з усіма складовими (заробітна плата за дні роботи у зоні відчуження, збережена заробітна плата за дні роботи у зоні відчуження та доплата за роботу у вихідні та святкові дні) становила: за 5 днів в квітні 1986 року - 636,55 грн.
При цьому, відповідачем не вказано підстави та причини неврахування інформації про заробітну плату позивача за період перебування його у зоні відчуження відповідно до довідки від 13.12.2004 року №51.26-3592 при здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 01.10.2017 року.
Враховуючи, що розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження та при цьому у всіх випадках «заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період», суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано під час здійснення перерахунку пенсії довідку від 13.12.2004 року №51.26-3592.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Таким чином, для відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2012 року з урахуванням довідки Регістра судноплавства України від 13.12.2004 року №51.26-3592 .
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування фактичної заробітної плати ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження довідки Регістра судноплавства України від 13.12.2004 року №51.26-3592 під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року з врахуванням фактичної заробітної плати ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження згідно довідки Регістра судноплавства України від 13.12.2004 року №51.26-3592.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв