Справа № 804/1938/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2018 року Справа № 804/1938/18
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.,
позивача не прибув
представника відповідача -1 не прибув
представника відповідача -2 не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до в.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна судова адміністрація України, про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу № 11-ОС від 19.02.2018 р., поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -
- зарахування ОСОБА_2 до штату Самарського районного суду ОСОБА_1 з дати незаконного відрахування та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нездійснення нарахування у зв'язку з винесеним наказом про звільнення судді Мірошниченко Наталії Вячеславівни суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік за період з січня 2017 року по 19 лютого 2018 року;
- зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 32 000,00 грн. за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно та суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 37 230,00 грн. з січня 2018 року по 19 лютого 2018 року включно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/1938/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р. клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі - задоволено, зупинено провадження у адміністративній справі № 804/1938/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до в.о. голови Самарського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу № 11-ОС від 19.02.2018 р., поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії до набрання законної сили судовим рішенням у справі № П800/474/17 за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та у справі № П800/521/17 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 р. провадження у адміністративній справі № 804/1938/18 поновлено, призначено справу до розгляду на 19 вересня 2018 року о 09:00 годині.
Позивач в судове засідання 19.09.2018 р. не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач - в.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 в судове засідання 19.09.2018 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. В прохальній частині відзиву просив розгляд справи в підготовчому судовому засіданні та по суті проводити за його відсутності.
Треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, правом на подання письмових пояснень не скористалися.
Ухвалою суду, проголошеною у судовому засіданні 19.09.2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі 804/1938/18 до розгляду заяви ОСОБА_2 до Європейського суду з прав людини щодо порушень Конвенції Державою Україна в особі ВККС, ВРП та ВСУ.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Указом Президента України від 21.12.2009 року № 1085/2009 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська строком на пять років. Указом Президента України від 02.04.2011 року № 345/2011 ОСОБА_2 переведено на роботу на посаді судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська у межах пятирічного строку.
21.12.2014 року закінчився строк повноважень судді Мірошниченко Н.В.
31.10.2017 року Вища рада правосуддя за результатами розгляду ВККС матеріалів про обрання ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська безстроково та висновку члена Вищої ради правосуддя, дійшла висновку про існування обґрунтованих обставин, що можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади, у звязку із призначенням ОСОБА_4 на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, та відмовила у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, про що оформлено відповідне рішення № 3505/0/15-17 від 31.10.2017 року.
12 січня 2018 року на адресу Самарського районного суду міста ОСОБА_1 надійшов лист Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області № 72/18 від 12.01.2018 р. (за вх.№ 870/18), в якому зазначено, що виходячи з норм Закону України "Про вищу раду правосуддя", рішення Вищої ради правосуддя набуває чинності після його ухвалення. Отже, на думку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 звільнена з посади судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська 31.10.2017 року.
23.01.2018 року на адресу Самарського районного суду міста ОСОБА_1 надійшов лист Вищої ради правосуддя від 17.01.2018 р. №1321/0/9-18 з посиланням на виконання вимог ст.125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суддя - це посадова особа, що має статус, визначений чинним законодавством. Призначення чи обрання на посаду, звільнення та організація суддівської кар'єри (професійної діяльності) здійснюється в порядку спеціальних процедур, визначених спеціальним законодавством.
Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом України Про судоустрій і статус суддів.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі по тексту Закон №1402-VIII ).
Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 48 Закону №1402-VIII, незалежність судді забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень.
Відповідно до підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV "Перехідних положень" Конституції України повноваження суддів, призначених на посаду строком на пять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.
Статтею 128 Конституції України передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 1 частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII, Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав, зокрема, наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у звязку з таким призначенням.
Відповідно до статті 125 Закону №1402-VIII, припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №1402-VIII, голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у звязку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.
Як встановлено судом, повноваження судді Мірошниченко Н.В. припинені 21.12.2014 року, по закінченню пятирічного строку. Рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2017 року за № 3505/0/15-17 відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Таким чином, для здійснення правосуддя ОСОБА_2 не мала підстав.
Окрім цього, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 22.11.2017 року звернулась до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення від 31.10.2017 р. № 3505/0/15-17 "Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська" та зобовязати розглянути повторно рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 25.03.2015 р. № 340/бо-15 та матеріали про обрання ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська безстроково з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
Рішенням Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 800/521/17 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2017 року №3505/0/15-17 Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська та про зобов'язання Вищу раду правосуддя розглянути повторно рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 25 березня 2015 року №340/бо-15 і матеріали до неї щодо обрання ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська безстроково з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні, відмовлено.

Постановою ОСОБА_5 Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі №800/521/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі № 800/521/17 - без змін.

Отже, рішення Вищої ради правосуддя від 31.10.2017 року № 3505/0/15-17, яким відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, на момент розгляду цієї справи не скасовано та є чинним, а ОСОБА_2 є такою, що не може здійснювати правосуддя.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 правомірно видав наказ від 19.02.2018 р. № 11-ос про відрахування зі штату Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2, як то передбачено ст.125 Закону №1402-VIII, тому дії в.о. голови Самарського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_3 з видання такого наказу є правомірними, а спірний наказ є таким, що скасуванню не підлягає.

Суд зазначає, що посилання позивача на норми трудового законодавства та застосування такого законодавства до даних спірних правовідносин є безпідставними, оскільки здійснення правосуддя на професійній основі регулюється винятково Конституцією України та Законом України Про судоустрій і статус суддів. Тобто, на суддю, як на особу публічного права із особливим статусом, не розповсюджуються загальні норми трудового законодавства.

Щодо позовних вимог стосовно перерахунку та виплати ОСОБА_2 суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу у розмірі 32000,00 грн. за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно та суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу у розмірі 37230,00 грн. з січня 2018 року по 19 лютого 2018 року включно, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, пунктом 22 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (п. 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІІІ).

Так, відповідно до частини 3 статті 133 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII зазначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, визначається з 1 січня 2017 року залежно від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, визначено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі 1600 грн.

Згідно зі статтею 149 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року 1402-VII, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Розрахунки, які обґрунтовують показники видатків бюджету або надання кредитів з бюджету, що включаються до проекту кошторису, є невід'ємною частиною кошторису, Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня погоджують форму розрахунків з головним розпорядником бюджетних коштів (абзац 7 пункту 2 Постанови).

Статтею 148 Закону №1402-VII визначено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

В матеріалах справи міститься лист Державної судової адміністрації України від 13.01.2017 року № 11-256/17, в якому надано розяснення щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у 2017 році. Так, з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16000 грн., апеляційного суду 17600 грн. Після проходження кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду буде дорівнювати 24000 грн., апеляційного суду 40000 грн.

Таким чином, ні в Законі України Про Державний бюджет України на 2017 рік, ні в Законі України Про Державний бюджет України на 2018 рік не передбачено посадовий оклад у розмірі 32000 грн. для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, нараховуючи ОСОБА_2 суддівську винагороду, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати діяло правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України, у звязку з чим позовні вимоги про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 32000,00 грн. за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно та суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 37230,00 грн. з січня 2018 року по 19 лютого 2018 року включно є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За викладених обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 19 вересня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 01 жовтня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до в.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна судова адміністрація України, про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу № 11-ОС від 19.02.2018 р., поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6