Справа № 815/1920/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1920/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненадання йому відповіді на заяву від 23.02.2018 року; зобовязати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області надати позивачу належну та обґрунтовану відповідь на заяву від 23.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 23.02.2018 року він звернувся із письмовою заявою до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області з проханням надати інформацію щодо стану розгляду його заяви про надання статусу біженця. Проте відповідач не надав йому відповіді на звернення.

Не погодившись із зазначеною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

За клопотанням представника відповідача 19.07.2018 року провадження у справі було зупинено.

28.09.2017 року провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 61), а також відповідь на відзив Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.80-81). Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області до судового засідання 28.09.2018 року також не з'явився, причин неявки суду не повідомив, надав відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. У відзиві зазначив, що 15.07.2014 року на підставі наказу №126 Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області позивачу було відмовлено у визнані його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Про це ОСОБА_1 Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області був повідомлений особисто 17.07.2014 року. Відповідач зазначає, що з моменту прийняття ним рішення від 15.07.2014 році, у Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області не має жодної нової інформації, яку запитував позивач у заяві від 23.02.2018 року.

На підставі положень ч.ч. 3 та 9 ст. 205 КАС України судом вирішено здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом під час розгляду справи встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

15.07.2014 року на підставі наказу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №126 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви, про що ОСОБА_1 ОСОБА_2 було повідомлено особисто (повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №50 від 15.07.2014 року), про що свідчить підпис на другому аркуші документу (а.с.78-79).

Разом з тим, 23.02.2018 року позивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області з проханням надати інформацію щодо стану розгляду його заяви про надання статусу біженця (а.с. 13).

Вищезазначена заява була отримана відповідачем у той самий день, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, зробленим на екземплярі заяви позивача.

Станом на час розгляду справи Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області відповіді на заяву позивача на надало, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду.

Дослідивши матеріали справи, відзив Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, відповідь на відзив, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Аналогічні положення закріплені у статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Нормативно-правовим актом, який регулює питання реалізації вищезазначеного права є Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Вимоги до звернення наведені у статті 5 Закону №393/96-ВР.

За змістом даної статті звернення повинні адресуватись органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим.

У зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними розясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

При цьому ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» визначено, які саме звернення не підлягають розгляду та вирішенню, а саме: письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, письмова заява ОСОБА_1 ОСОБА_2, з якою він звернувся до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, відповідає всім вимогам Закону України «Про звернення громадян». Так у заяві зазначено прізвище, імя, по батькові позивача, його місце проживання, викладено суть порушеного питання, письмове звернення підписано заявником із зазначенням дати його підписання, а отже підстав для його повернення у відповідача не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області приймалось будь-яке рішення про повернення зави позивачеві.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг передбачені статтями 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Так відповідно ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Аналогічні положення закріпленні у статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Так, у відповідності до зазначеної законодавчої норми, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення

Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, письмова заява ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області 23.02.2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції відповідача.

Проте, станом на час звернення позивача до суду та розгляду адміністративної справи №815/1920/18 у суді, відповідь на зазначену заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області надано не було.

Суд не приймає до уваги посилання Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області у відзиві на те, що 17.07.2014 року позивача вже було повідомлено про відмову у визнані його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки зазначені обставини не впливають на обовязок відповідача надати, в порядку та строки передбачені Законом України «Про звернення громадян», відповідь на звернення відповідно до положень Закону України №393/96-ВР. Крім того, зазначені відповідачем обставини не визначені в якості підстав для ненадання відповіді на звернення.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягала у ненадані ОСОБА_1 ОСОБА_2 відповіді на заяву, є протиправною, а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вищезазначеного відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч наведеним положенням КАС України, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своєї бездіяльності. З огляду на це, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, що виразилась у ненаданні відповіді на заяву позивача від 23.02.2018 року.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача надати відповідь на заяву від 23.02.2018 року є похідною від першої та також є обґрунтованою, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 08.06.2018 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 704,80 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 (67806, АДРЕСА_1) до головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м.Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність головного управління державної міграційної служби України в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 ОСОБА_2 відповіді на письмову заяву від 23.02.2018 року.

Зобовязати головне управління державної міграційної служби України в Одеській області надати ОСОБА_1 ОСОБА_2 відповідь на звернення позивача від 23.02.2018 року.

Стягнути з головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (; 65045, м.Одеса, вул. Преображенська, 44) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Текст рішення виготовлений та підписаний суддею 10 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.