Справа № 804/3981/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2018 року Справа № 804/3981/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті на основі помилкових висновків про порушення ФОП ОСОБА_6 вимог Податкового кодексу України при нарахуванні та відображенні показників доходів та витрат у податковій звітності. Всупереч викладеним в акті перевірки висновкам, витрати сформовані позивачем правомірно, що підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі № 804/3981/18 та призначено розгляд останньої в порядку загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
03 серпня 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що в ході проведення перевірки відповідачем не досліджено склад доходів в розрізі контрагентів за 2014-2016 роки, не зроблено аналізу складу витрат, тобто не відображено, які витрати документально підтверджені та оплачені в звітних періодах (рік), і від реалізації яких за ці періоди отримано доходи. Відсутні посилання на первинні документи, на платіжні (банківські) документи, крім того, не вказано жодного договору укладеного з контрагентами.
16 серпня 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представники позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги, оскільки позивачем правомірно декларувались витрати пов'язані з його господарською діяльністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
За результатами перевірки було складено акт № 1298/04-36-13-05/НОМЕР_4 від 17.01.2018 року (далі ОСОБА_2 перевірки), згідно висновків якої встановлено порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу від 02.12.2010 р. № 2755- VІ (із змінами та доповненнями) - неведення книги обліку доходів і витрат;
- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) - заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2014 р. на суму 471 229,67грн., за 2015 р. 260 891,44 грн., за 2016 р. 263 303,97 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2014 р. у сумі 77 185,85 грн., за 2015 р. 44 870,28 грн. та за 2016 р. - 47 394,72 грн.;
- пп. 2 п. 1 ст. 7, ст. 9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2014 р. у сумі 67 287,48 грн., за 2015 р. 77 170,00 грн. та за 2016 р. 48 807,35 грн.;
- п.1.2 п.16-1 прим. 1 підр. 10 р. XX, ст.177 Податкового кодексу від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано військового збору за 2015 р. в сумі 3 913,37 грн., за 2016 р. 3 949,56 грн.;
- ст. 51 глави 2, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу від 02.12.2010 р. № 2755- VI (із змінами та доповненнями) та пп. 2.1 п. 2 Порядку заповнення та надання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на. користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. № 4 - несвоєчасне подання податкового розрахунку за ф.1-ДФ за 3 квартал 2016 р.
Не погодившись з висновком ОСОБА_2 перевірки, ФОП ОСОБА_6 в законодавчо встановлений термін подані заперечення до ГУ ДФС у Дніпропетровській області на які 09.02.2018 року отримано рішення "Про результати розгляду заперечення ФОП ОСОБА_6 на акт документальної планової перевірки" (вих. № 5644/10/04-36-13-05 від 06.02.2018 року), яким заперечення платника залишено без задоволення, а висновки акту без змін.
На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки відповідачем прийняті:
- податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.02.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 254 176,28 грн., з яких 169 450,85 грн. за основним платежем та 84 725,43 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № НОМЕР_2 від 09.02.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на суму 9 828,66 грн., з яких 7 862,93 грн. за основним платежем та 1 965,73 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_3 від 09.02.2018 року.
Не погоджуючись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем відповідно до вимог п. 56.2 ст.56 Податкового кодексу України 23.02.2018 року було подано скаргу до ДФС України, вих. № 2302/18 від 23.02.2018 року.
Рішенням про продовження строку розгляду скарги ДФС України № 3441/3/99-99-11-02-01-14 від 13.03.2018 року подовжено розгляд скарги ФОП ОСОБА_6 до 28.04.2018 року.

20 квітня 2018 року рішенням про результати розгляду скарги ДФС України № 5707/3/99-99-11-02-01-14 скаргу ФОП ОСОБА_6 залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Правомірність винесених ГУ ДФС України у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 09.02.2018 року, № НОМЕР_2 від 09.02.2018 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2018 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_3 від 09.02.2018 року є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями, далі - ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Здійснювана позивачем діяльність у повній мірі відповідає поняттю "господарська діяльність", оскільки пов'язана з наданням послуг та отриманням доходу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено у ст. 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.1 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений п. 177.4 ст.177 ПК України.

За правилами пункту 177.4 статті ПК України (в редакції, що діяла впродовж 2014 року), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, змінено редакцію пункту 177.4 статті 177 ПК України та визначено перелік витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому за змістом пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Як зазначено у пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, до витрат певного періоду (у межах даної справи з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року), включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності. Однак, факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Так, встановлено, що на підтвердження виконання операцій з придбання та реалізації товарів ФОП ОСОБА_6 до перевірки було подано всі належним чином оформлені первинні документи, а саме: договори, податкові накладні, виписки банку, видаткові накладні, ТТН, регістри бухгалтерського обліку, тощо.

Висновок контролюючого органу про завищення документально підтверджених витрат, які повязані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_6 зроблений на підставі залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2015 року, 01.01.2016 року та 31.12.2016 року. При цьому, перевіряючим в акті перевірки зазначено, що згідно даних ФОП ОСОБА_6 залишки ТМЦ відсутні, а перевіркою начебто виявлені залишки.

З цього приводу позивачем були надані письмові пояснення в яких зазначено, що термін зберігання товарів які приймають участь в фінансово-господарській діяльності ФОП ОСОБА_6 обмежений, оскільки торти та тістечка відносяться до товарів які мають визначений строк придатності, у звязку з чим у ФОП відсутні складські приміщення для зберігання товарів. Таким чином, придбані ФОП ОСОБА_6 товари не зберігаються на складах, а передаються покупцям без здійснення попередньої оплати, у звязку з чим, залишки ТМЦ на складах відсутні.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне вказати, що при визначенні складу витрат за звітний період (рік) позивачем включались лише ті витрати, які були фактично сплачені в звітному році, та повязані з отриманням доходу (отриманням виручки в грошовій формі за поставлені товари). При цьому, враховуючи те, що відповідні товари фактично не були реалізовані, то вартість таких товарів не включалась позивачем до складу витрат звітного періоду (року), також до складу витрат не включаються витрати з придбаних, але не оплачених товарів в звітному періоді (році).

Суд також наголошує, що в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_6 контролюючим органом не було досліджено склад доходів в розрізі контрагентів за 2014-2016 роки, не зроблено аналізу складу витрат, тобто не відображено, які витрати документально-підтверджені та оплачені в звітному періоді (році) і від реалізації яких за цей період отримано доходи. Висновок ревізора не підтверджений жодними доказами, а також не надано належно обґрунтування здійснених відповідачем розрахунків. Відсутні посилання на первинні документи, на платіжні (банківські) документи, крім того не вказано жодного договору укладеного з контрагентами.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, що є предметом оскарження є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем не підтверджена правомірність їх прийняття.

Стосовно правомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем нарахованих та сплачених сум військового збору та єдиного соціального внеску за 2014 - 2016 роки, то суд зазначає наступне.

Підпунктом 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, серед яких, поміж іншого, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (підпункт 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Окрім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, поміж іншого, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

У силу норм частини другої статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Частиною 11 статті 8 Закону (який діяв у період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюються у розмірі 34,7 відсотках визначеної пунктами 2, 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону (який діяв у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону).

Частиною третьою статті 7 Закону передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частинами 2 - 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Поряд з цим, згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 цього Закону за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

В ході розгляду справи суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2014 - 2016 роки, що, у свою чергу, стало підставою для перерахунку відповідачем бази оподаткування військовим збором і єдиним соціальним внеском не знайшли свого підтвердження. А тому за встановлених обставин, висновки контролюючого органу про необхідність збільшення позивачу суми військового збору та донарахування сум єдиного соціального внеску, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за таке донарахування, суд також вважає необґрунтованими, що свідчить про неправомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2018 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_3 від 09.02.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (53042, Дніпропетровська область, с. Брато-Семенівка, вул. Верхня Заставна, буд. 20А, РНОКПП НОМЕР_4) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 09.02.2018 року та № від 09.02.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2018 року №Ф-).

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 09.02.2018 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (53042, Дніпропетровська область, с. Брато-Семенівка, вул. Верхня Заставна, буд. 20А, РНОКПП НОМЕР_4) сплачений судовий збір у розмірі 5 884,01 гривень (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн. 01 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1