Справа № 0440/6584/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2018 року Справа № 0440/6584/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" до Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 13.07.2018 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 при примусовому виконанні постанови ГУ Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18.04.2018 року про накладення на ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" штрафу у розмірі 15413220 грн.;
- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16.07.2018 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 при примусовому виконанні постанови ГУ Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18.04.2018 року про накладення на ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" штрафу у розмірі 15413220 грн.;
- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 21.08.2018 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 при примусовому виконанні постанови ГУ Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18.04.2018 року про накладення на ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" штрафу у розмірі 15413220 грн.;
- зобов'язати управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області винести постанову про повернення стягувачу постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18.04.2018 року про накладення на ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" штрафу у розмірі 15413220 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови, оскільки майно і кошти, на які накладено арешт не перебувають у власності позивача, а є державною власністю, які передані позивачу на праві господарського відання. За таких обставин, накладення арешту на кошти і майно в подальшому негативно вплине на виконання Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" вимог Кримінально-виконавчого кодексу України, що призведе до порушення матеріальних та інших інтересів держави в сфері виконання кримінальних покарань. Окрім цього вказав, що статутом позивача визначено, що звернення стягнення на майно підприємства не допускається, а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 02.10.2018 року суд поновив позивачу строк звернення до суду з оскарження постанови Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.07.2018 року ВП №56763225, відкрив провадження у справі та призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.
10.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без задоволення. З огляду на законодавство України у відповідача відсутні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника від 13.07.2018 року, постанови про арешт коштів боржника від 16.07.2018 року та 21.08.2018 року, постанови про повернення постанови №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 виданої 18.04.2018р.
Ухвалою суду від 10.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №0440/6584/18 до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
18.04.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/251 на ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№80)».
12.07.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкритті виконавчого провадження ВП №56763225 на підставі постанови про накладення штрафу №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/251 від 18.04.2018 року.
13.07.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 прийнято постанову про арешт майна боржника (ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№80)») в межах виконавчого провадження ВП №56763225.
16.07.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 прийнято постанову про арешт коштів боржника (ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№80)») в межах виконавчого провадження ВП №56763225.
21.08.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 прийнято постанову про арешт коштів боржника (ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№80)») в межах виконавчого провадження ВП №56763225.
Не погоджуючись із винесеними постановами державного виконавця, позивач звернувся в суд з метою захисту свого порушеного права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Приписами ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Частиною 1 ст.13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із п.6, 7 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:
накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Згідно із ч.1 - 2 ст.48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Частинами 1, 5 ст.52 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.
Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
У разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.
Згідно з ч.1, 4 ст.56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Із зазначеного слідує, що накладення арешту є складовою частиною звернення стягнення на майно боржника.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV.

Частиною 1 ст.6 Закону № 2713-IV передбачено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до приписів пунктів 1.1 та 1.2 Статуту Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" №3517/5 від 06.12.2016 (надалі, також - Статут), Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України. Підприємство безпосередньо підпорядковане Міністерству юстиції України, яке здійснює управління ним безпосередньо або через територіальні органи Міністерства юстиції України - міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації та входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 2713-IV, підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.

Частиною 1 ст.24 Закону № 2713-IV встановлено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст.26 Закону № 2713-IV, майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань.

Управління майном здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який закріплює його за органами і установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, навчальними закладами, закладами охорони здоров'я, підприємствами установ виконання покарань, іншими підприємствами, установами і організаціями, створеними для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, збереження та раціональне використання цього майна.

Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави.

Підприємства, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, використовують майно в порядку, передбаченому законодавством.

Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.13, 4.16 Статуту, майно позивача є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно позивача становлять виробничі і невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)".

Джерелами формування майна позивача є:

державне майно, передане позивачу ОСОБА_7 органом управління;

доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності позивача;

доходи від цінних паперів;

кредити банків та інших кредиторів, отримані із дотриманням порядку передбаченого законодавством;

капітальні вкладення і дотації з бюджетів;

майно, придбане в інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку;

інші джерела, не заборонені законодавством.

Майно позивача не може бути передано в заставу. Звернення стягнення на майно позивача не допускається.

При цьому Закон №2713-IV не розділяє окремо майно у вигляді товарно-матеріальних цінностей, рухомого, нерухомого майна чи грошових коштів, а статут позивача включає до майна доходи у вигляду грошових коштів, що можуть міститися, в тому числі і на рахунках у банківських установах.

Згідно із ч.1 ст.136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Виходячи із аналізу вищенаведених правових норм, суд зазначає, що законом передбачена пряма заборона звернення стягнення на майно органів, установ і підприємств виконання покарань, яке може бути як у вигляді певного рухомого чи нерухомого майна, так і у вигляді коштів готівкових чи на рахунках у банківських установах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що постанови про арешт коштів боржника ВП №56763225 від 16.07.2018р., 21.08.2018р. та постанова про арешт майна боржника ВП №56763225 від 13.07.2018р. підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області винести постанову про повернення стягувачу постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18.04.2018 року про накладення на ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" штрафу у розмірі 15413220 грн., суд залишає їх без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто, повернення стягувачу виконавчого документу можливо у разі, якщо у боржника відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

Обставини відсутності, іншого майна чи коштів, мають бути встановленні саме державним виконавцем в межах виконавчого провадження, за результатами встановлення яких і має прийматися відповідне рішення.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У матеріалах справи міститься докази понесення позивачем судових витрат в розмірі 5286,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №102 від 25.09.2018 року.

Сума сплаченого судового збору згідно квитанції №0.0..1 від 31.08.2018 на суму 1762,00 грн. розподілу не підлягає, оскільки сплачена не позивачем, а фізичною особою.

Таким чином, із врахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача, понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3524,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 268-272, 287, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 13.07.2018 року, ВП №56763225.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16.07.2018 року, ВП №56763225.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 21.08.2018 року, ВП №56763225.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№80)" (код ЄДРПОУ - 08679758, 50041, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Шиферна, б.3) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3542,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 34984907, 49027, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 21-А).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1