Справа № П/811/146/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/146/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі відповідач) про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.02.2016 р..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене за результатами фактичної перевірки, в ході якої нібито були встановлені порушення ч.12 ст.15, ч.35 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". З такими висновками позивач не погоджується, оскільки акт фактичної перевірки не містить посилань на жодний первинний документ, який би свідчив про передачу прав власності на товар (алкогольні напої і тютюнові вироби), укладення договорів між позивачем та покупцями на придбання товару, проведення розрахунків, не зазначено хто придбав цей товар, тобто не підтверджено факту реалізації алкогольної продукції та тютюнових виробів будь-якій особі, у зв'язку з чим висновки акту перевірки є лише припущеннями перевіряючих, які не ґрунтуються на будь-яких доказах. При цьому, відсутність ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами на час проведення перевірки та за відсутності підтвердження факту реалізації не є підставою для застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю підакцизними товарами без відповідної на це ліцензії.

Згідно наданого відзиву на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволені відмовити повністю. На обґрунтування своєї позиції вказав, що в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що позивач не провів через РРО розрахункову операцію та не видав розрахунковий документ, чим порушив Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а здійснивши реалізацію алкогольного напою (пива) без наявності відповідної ліцензії, - грубо порушив норми ч. 12 ст. 15, ч. 35 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (а.с.73-75).

Позивачем подав відповідь на відзив та зазначив, що відповідачем не наведено та не надано доказів здійснення позивачем фактичної реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів (а.с.101-107).

Заперечення на вищевказану відповідь до суду не надано.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) зареєстрований 16 травня 2006 року, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.15).

Відповідач є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що на підставі наказу Новоукраїнської ОДПІ від 29.01.2016 р. № 15 (а.с.27-28) та направлень від 29.01.2016р. №323, 324 (а.с.29-30) проведено фактичну перевірку господарської об'єкту магазину, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Паризької Комуни, 196, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

В ході проведення фактичної перевірки проведено контрольну розрахункову операцію (контрольну закупку), а саме придбання пляшки пива, вартістю 19,80 грн., сушеної риби вартістю 9,10 грн.. За вказану операцію здійснено розрахунок банкнотою номіналом 50 грн. та отримано решту в сумі 21,10 грн., про що складено акт від 29.01.2016 р., підписаний позивачем та посадовими особами контролюючого органу (а.с.35).

За результатом фактичної перевірки складено акт №4/1700/НОМЕР_1 від 29.01.2016 р. (а.с.31-34), яким зафіксовано факт реалізації однієї пляшки пива за ціною 19,50 грн. без наявності діючої ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, споживачу фіскальний чек (розрахункова квитанція) при цьому видано не було. Також перевіркою встановлено факт зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в асортименті.

Факт реалізації підакцизного товару (пива), а також зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (цигарки, горілка, вино, шампанське, наливка, слабоалкогольні напої та пиво) було підтверджено позивачем у письмових поясненнях від 29.01.2018 р. (а.с.36).

На підставі акту фактичної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 р. №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 34000 грн.(а.с.14).

Незгода позивача з рішенням зумовила на звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам ДФС надано право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. № 481/95-BP, в чинній станом на день виникнення спірних правовідносин редакції (надалі по тексту Закон № 481/95) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №481/95 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка позивача проводилась на підставі наказу від 29.01.2016 р. №15 (а.с.27-28).

При цьому, позивачем підстави проведення перевірки не оскаржуються.

Відповідно до положень статті 15 Закону №481/95 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до ОСОБА_2 реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до ОСОБА_2 реєстру.

Внесення даних до ОСОБА_2 реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду ОСОБА_2 державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до ОСОБА_2 реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Довідка про внесення місця зберігання до ОСОБА_2 реєстру видається суб'єкту господарювання протягом семи календарних днів від дня подання заяви. ОСОБА_2 реєстру та видача довідок про внесення місць зберігання до ОСОБА_2 реєстру здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Органи влади забезпечують вільний доступ до відомостей, які містяться в ОСОБА_2 реєстрі.

Згідно ст.1 Закону № 481/95, місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до ОСОБА_2 державного реєстру місць зберігання.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 року № 251, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 року за № 670/6958 було затверджено Порядок ведення ОСОБА_2 державного реєстру місць зберігання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку ОСОБА_2 державний реєстр місць зберігання (далі-Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Частина 1 ст. 17 Закону №481/95 визначає, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

При цьому, ч.2 ст.17 Закону № 481/95 передбачає, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз.5);

зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до ОСОБА_2 реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень (абз.11).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи у позивача відсутня ліцензія на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, що не заперечується. При цьому, з наявних в справі документів(акт фактичної перевірки, акт проведення контрольної розрахункової операції, пояснень позивача) об'єктивно підтверджується факт реалізації алкогольного напою; факт зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до ОСОБА_2 реєстру (а.с.31-34, 35, 36).

Суд також зазначає, що ч. 4 ст. 78 КАС України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач у позовній заяві та у відповіді на відзив наполягає на тому, що відповідачем не наведено та не надано жодного доказу здійснення позивачем фактичної реалізації алкогольних напоїв. Однак, такі доводи спростовані наявними в справі документами, а також постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у справі № 396/206/16-п (провадження № 3/396/94/16) від 05.04.2016 р.), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області (а.с.56-58), якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 34 грн..

Суди встановили, що ФОП ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець під час перевірки магазину по вул. П. Комуни, 196, в м. Новоукраїнка 29.01.2016 року не провів через РРО розрахункову операцію та не видав розрахункового документа, чим порушив вимоги Закону України"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Зазначені висновки суди зробили на підставі дослідження письмових доказів, таких як протокол про вчинення адміністративного правопорушення від 08.02.2016 р.; письмових пояснень ОСОБА_1 від 29.01.2016 р.; пояснення свідка ОСОБА_3, який в суді першої інстанції показав, що під час перевірки ним було придбано у ФОП ОСОБА_1 пляшку пива та сушену рибу, за що він заплатив 50 грн. і йому було видано решту в сумі 21 грн., однак за придбаний товар не було видано чека; акт фактичної перевірки.

Отже, наведені ФОП ОСОБА_1 обставини суд оцінює як спосіб уникнути відповідальності.

Водночас, суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.06.2016 р. у справі № 396/981/16-п (провадження № 3/396/375/16), оскільки у цій справі судом провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу), а не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу (відсутність події і складу адміністративного правопорушення) (а.с.68).

При цьому, чинним законодавством покладена відповідальності як на фізичну особу за порушення нею правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами (ст. 156 КУпАП), так і на суб'єкта господарювання, який допустив порушення вимог Закону№481/95-ВР у вигляді фінансових санкцій (ст.17 Закону №481/95-ВР).

З урахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не були підтверджені документальними та нормативними доказами, та не спростовують доводи податкового органу, викладені в акті фактичної перевірки.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.4,5 ст.77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування виконав повністю.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування ОСОБА_2 судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4