Справа № 520/8818/18
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

12 жовтня 2018 р. № 520/8818/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бідонько А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області , в якому просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_3 від 21.09.2018 року про накладення арешту в рамках ВП №26140445 на все рухоме та нерухоме майно боржника в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що справа не підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду з огляду на такі обставини справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, спірні правовідносини пов'язані з діями державного виконавця щодо накладення арешту в рамках виконавчого провадження на квартиру АДРЕСА_1. Так, фактично позивач має намір захистити майновий інтерес на набуття у власність квартири АДРЕСА_2, оскільки вважає, що вказане майно належить їй, а не боржнику у виконавчому провадженні ВП №26140445, посилаючись на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 18.05.2012 р. по справі №2027/1923/2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &? ;…&?п; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?р;…&gн;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дослідивши позовну заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку, що у даній справі правовідносини стосуються спору про право, а саме, щодо накладення арешту на майно, яке на думку позивача, належить їй, а не боржнику у виконавчому провадженні ВП №26140445, а тому вказаний спір не підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями частини 1 ст. 287 КАС України передбачено, що саме учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач не є стороною виконавчого провадження ВП №26140445 або особою, яка залучалась до проведення виконавчих дій.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також положення п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 243, ст. 248, ст. 256, ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Роз'яснити ОСОБА_2, що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 02.10.2018 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.