Справа № 2540/2775/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2775/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного Фонду України (далі - позивач) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу від 23.07.2018 року у виконавчому провадженні №54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.07.2011 року; визнання дії державного виконавця із не закінчення виконавчого провадження №54614749 на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними та зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження № 54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.08.2011 року.

Чернігівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15 серпня 2018 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги позивач зазначив, що управлінням Пенсійного фонду України на вимогу державного виконавця надавалися листи про виконання рішення суду, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно частково скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.07.2011 року, про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Чернігова перевести згідно поданої заяви з 01.06.2011 року пенсію ОСОБА_2 на державну і додаткову пенсію по інвалідності 2 групи згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити перерахунок пенсії, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за відрахуванням вже виплачених сум, що підтверджується постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2017 року.

Постановою головного державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження від 27.09.2017 року ВП № 54614749 у вказаному виконавчому провадженні замінено боржника, а саме управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Чернігова на його правонаступника Чернігівське об'єднане управління Пенсійного Фонду України.

В ході здійснення вказаного виконавчого провадження Чернігівське об'єднане управління Пенсійного Фонду України листом повідомило відповідача про те, що рішення суду виконано управлінням у 2012 році. Зокрема, Управлінням було переведено ОСОБА_2 на отримання пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснено перерахунок пенсії з 01.06.2011 року по 22.07.2011 року. Сума доплати за рішенням суду за вказаний період склала 8067,86 грн. та була перерахована на банківський рахунок стягувача через установу ПАТ «Ощадбанк» у березні 2012 року.

Листом від 11.05.2018 року № 10953/14 Управління повторно повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про виконання рішення суду та додано протокол від 11.11.2011 року.

Зважаючи на невиконання рішення суду без поважних причин, 23.07.2018 року державним виконавцем на підставі ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про її оскарження.

З приводу даних спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, у якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір накладеного штрафу за невиконання рішення.

Отже, у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання рішення суду у встановлений строк на нього накладається штраф, у тому числі при повторному невиконанні вимог державного виконавця. Таким чином, визначальними обставинами для накладення штрафу на боржника є саме невиконання судового рішення та відсутність поважних причин такого невиконання.

Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 3491VI) Прикінцеві положення Закону України від 28 грудня 2010 року № 2857VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 2857-VI) доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік (пункт 7 Закону № 3491-VI).

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова № 745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796ХІІ підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону № 2857-VI та постанови № 745.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 червня 2015 року у справі № 21-317а15.

Позивач при здійснення нарахування та виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» керується тими нормативно-правовими актами, які приймаються відповідними державними органами для регулювання діяльності та виконання зобов'язань органами Пенсійного фонду.

Зазначені нормативно-правові акти, що в даному випадку регулюють порядок проведення виплати пенсії позивачу, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнавалися неконституційними, будь-яких рішень щодо їх протиправності чи наявності обставин, що вказують на неможливість застосування даних актів не надано.

Колегія суддів зазначає, що протиправна дія/бездіяльність позивача не може пов'язуватись з виконанням останнім норм чинного законодавства, прийнятих постанов чи винесених розпоряджень відповідних органів державної влади.

При цьому, відсутність у судовому рішенні кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у Управління обов'язок довічно здійснювати виплату пенсіонеру пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням.

Такий обов'язок Пенсійного фонду припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат, оскільки судове рішення ґрунтувалось на попередніх нормах, які втратили чинність. Дія такого судового рішення не може бути поширена на правовідносини після зміни правового регулювання, оскільки це б призвело до порушення положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі №522/5744/17 (№К/9901/22870/18).

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 23.07.2018 року за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.07.2011 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.

Щодо позовних вимог про визнання дії державного виконавця із не закінчення виконавчого провадження №54614749 на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними та зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження № 54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.08.2011 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дана вимога є формою втручання в дискредиційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови про накладення штрафу від 23.07.2018 року у виконавчому провадженні №54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.07.2011 року, та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 23.07.2018 року у виконавчому провадженні №54614749 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова №2-а/2506/13428/11, виданого 28.07.2011 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев