Справа № 819/1698/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

09 жовтня 2018 року

справа №819/1698/16

адміністративне провадження №К/9901/3456/17, №К/9901/16208/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у складі судді Шульгача М. П. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів Гулида Р. М., Кузьмича С. М., Улицького В. З., та касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі № 819/1698/16 за адміністративним позовом Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - платник податків, відповідач у справі) про стягнення податкового боргу платника податку фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 30 059 грн. 49 коп. по платежу орендна плата з фізичних осіб.

12 січня 2017 року постановою Тернопільського окружного адміністративного суду позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Кременецької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (вул. У. Самчука, 6, м. Кременець, ) податковий борг платежу орендна плата з фізичних осіб по земельному податку на суму 30059 грн. 49 коп. на р/р 0199, МФО 838012, , код платежу 18010900, призначення платежу 140;; сплата податкового боргу

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності податкового боргу позивача зі сплати орендної плати з фізичних осіб у розмірі 30 059 грн. 49 коп.

27 червня 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції змінено шляхом викладення резолютивної частини у такій редакції: «стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Кременецької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (вул. У.Самчука, 6, м.Кременець, ) податковий борг платежу орендна плата з фізичних осіб по земельному податку на суму 22797,78 грн. на р/р 0199, МФО 838012, , код платежу 18010900, призначення платежу 140;; сплата податкового боргу».

Змінюючи постанову суду першої інстанції та зменшуючи розмір податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб по земельному податку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 25 квітня 2016 року строк дії договору оренди земельної ділянки сплинув, відтак до сплати безпідставно включено орендну плату за зайві чотири місяці 2016 року, яка становить 7 261 грн. 68 коп.

17 липня 2017 року позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій податковий орган, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, доводить безпідставність зменшення судом апеляційної інстанції суми визначеного податковим органом узгодженого податкового зобов'язання. Податковий орган просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

20 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя -Усенко Є. А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано з Тернопільського окружного адміністративного суду справу № 819/1698/16.

23 серпня 2017 року відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу.

05 вересня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано тридцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги (суддя - Усенко Є. А.).

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя - Усенко Є. А.) продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги.

27 грудня 2017 року матеріали касаційних скарг передано до Верховного Суду.

03 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу відповідача повернуто у зв'язку із не усуненням недоліків протягом встановленого судом строку.

05 лютого 2018 року відповідачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій платник податків, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме, статей 128, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), 242 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року), доводить, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки довідці, яка є в матеріалах справи, за змістом якої вбачається наявність переплати станом на момент припинення дії договору.

На порушення норм матеріального права відповідач лише посилається, разом з тим, не вказує які саме норми матеріального права порушено судами при ухваленні судових рішень. Викладаючи фактичні обставини справи, платник податків зауважує, що про податковий борг з орендної плати за землю йому відомо не було, податкове повідомлення-рішення він не отримував.

Враховуючи викладене, відповідач просить скасувати оскаржувані постанови судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі відповідача міститься також клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

09 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

01 березня 2018 року відповідачем усунуто недоліки касаційної скарги.

15 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою платника податків та витребувано з Тернопільського окружного адміністративного суду справу № 819/1698/16. Цією ж ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень з мотивів передчасності його подання.

07 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду ініційовано питання щодо відновлення Тернопільським окружним адміністративним судом втраченого судового провадження в адміністративній справі № 819/1698/16. Витребувано справу № 819/1698/16 з Тернопільського окружного адміністративного суду та надано суду першої інстанції строк тривалістю тридцять днів з моменту отримання цієї ухвали для вирішення питання про відновлення втраченого провадження.

26 вересня 2018 року відновлені матеріали справи № 819/1698/16 надійшли до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги відповідача та часткового задоволення касаційної скарги податкового органу.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 09 вересня 2016 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 62861-19, якою визначено суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями, серед іншого, з орендної плати з фізичних осіб по земельному податку на суму 30 059 грн. 49 коп.

Підставою нарахування орендної плати за землю став договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25 квітня 2006 року, укладений між відповідачем та Збаразькою міською радою, строк дії договору - 10 років. Цей договір зареєстрований у Тернопільській філії державного земельного кадастру в м. Збаражі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 квітня 2006 року за № 95.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно умов зазначеного договору, зокрема, пункту 8 після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Платник податків із заявою про продовження дії договору оренди землі до орендодавця не звертався, оскільки не мав наміру в подальшому орендувати вказану земельну ділянку.

Відповідно до пункту 37 даного договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено, тобто дія договору припинена 25 квітня 2016 року.

Згідно розрахунку розміру орендної плати за землю в м. Збаражі, річна орендна плата за земельну ділянку по вул. Івасюка, 3-а становить 217 875 грн. 10 коп., до сплати податковим органом нараховано земельного податку у сумі 30 059 грн. 49 коп. із розрахунку по 29 серпня 2016 року включно (1 815 грн. 42 коп./місяць).

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, аналогічне визначення міститься і у статті 21 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 № 161-IV (далі - Закон № 161- IV).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII Податкового кодексу України (Назва розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом від 28 грудня 2014 року № 71-VIII ).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган згідно з податковим та іншим законодавством є особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 54.5 статті 54 Кодексу).

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абзац перший пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог норми пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, плата за землю фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги відповідача щодо відсутності належного вручення податкового повідомлення-рішення, яке стало передумовою виникнення податкового боргу платника податків, що доводить відсутність узгодженості грошового зобов'язання, покладеного в основу заявленого до стягнення податкового боргу, що зазначено інтегрованою карткою долученою до матеріалів справи та правильно встановлено судами попередніх інстанцій.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Положеннями пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пункт 59.5. цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З аналізу зазначених положень Податкового кодексу України висновується, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про стягнення відповідного податкового боргу.

Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції щодо часткової правомірності дій податкового органу, спрямованих на стягнення боргу із земельного податку, передчасними, оскільки відсутній факт несплати узгодженої суми грошового зобов'язання.

Верховний Суд зазначає, що нарахування податкових зобов'язань здійснено 29 серпня 2016 року, після закінчення дії договору.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з посиланням на розбіжності між датами, наведеними у розрахунку податкового органу, та датою закінчення строку дії договору, що податковий борг по платежу орендної плати з фізичних осіб обраховано за зайві чотири місяця по 29 серпня 2016 року, в той час, як 25 квітня 2016 року закінчилась дія спірного договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розрахунок та визначення орендної плати за фактичне користування позивачем земельною ділянкою відсутнє, виходячи з положень абзацу шостого статті 33 Закону № 161- IV.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції у цій частині спору висновуючись з приписів підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, де землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди, після закінчення договору оренди є платниками земельного податку на загальних підставах.

Верховний Суд зауважує, що мета адміністративного судочинства досягається виключно за умови, якщо суд оцінює кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суди не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Враховуючи положення вищенаведених норм, Верховний Суд вважає, що податковим органом не виконано свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для задоволення вимог про стягнення податкового боргу, не доведено факту (моменту) та розміру узгодженої суми грошового зобов'язання заявленого податковим органом до стягнення та як наслідок цього правомірності формування та складу податкового боргу, що доводить неможливість погодити ухвалені у справі рішення щодо стягнення податкового боргу як повністю, так і у відповідній його частині.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що є підставами для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі № 819/1698/16 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позову Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 30059 грн. 49 коп. по платежу орендна плата з фізичних осіб відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

В.П.Юрченко