Справа № 821/993/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/993/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідача - Шилова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач, Головне управління), у якому просять:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі зазначають, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року по справі № 821/1568/17 було визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, із земель раніше наданих в постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії НОМЕР_6 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрованого 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66, загальною площею 21,91 га.

Крім того, зобов'язано відповідача повторно розглянути заяви позивачів від 21 вересня 2017 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду залишено в силі.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року по справі № 821/1568/17 позивачі звернулися до відповідача листом від 25 квіття 2018 року щодо надання інформації про стан виконання вимог зазначеної постанови.

10 травня 2018 року на адресу представника позивачів надійшла відповідь, де зазначено, що земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_8, при цьому право на безоплатну передачу у власність земельної частки (паю) має лише він. А у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 скористався правом на безоплатну приватизацію за даним цільовим призначенням, то більше ніхто не має право на приватизацію вищезазначеної земельної ділянки. Позивачі вважають дану відмову протиправною, що стало підставою для їх звернення до суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків. Позивачі ухвалу суду виконали, недоліки позову усунули.

Ухвалою суду від 01 червня 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Призначено судове засідання на 21 червня 2018 року.

18 червня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду Головне управління повторно розглянуло заяви позивачів та надало відповідь від 10 травня 2018 року № 29-21-0.302-2605/2-18. Земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_8, тому право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) в рамках статті 32 Земельного кодексу має лише ОСОБА_8 Частиною 2 статті 32 Земельного кодексу України встановлено заборону на отримання у власність в розмірі земельної частки (паю) особами, які вже використали таке право. У зв'язку з тим, що громадянином ОСОБА_9 вже використано право на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, отримавши у власність земельну ділянку площею 6,54 га, тому відповідь викладена у листі Головного управління від 10 травня 2018 № 29-21-0.302-2605/2-18 повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні 21 червня 2018 року вирішено перейти зі спрощеного провадження в загальне та призначити підготовче засідання на 24 липня 2018 року.

24 липня 2018 року відкладено підготовче засідання на 23 серпня 2018 року.

06 серпня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивачі зазначають про системність відмов відповідача та їх небажання виконувати норми земельного законодавства та просять позовні вимоги задовольнити.

Судові засідання, призначені на 23 серпня 2018 року та 03 вересня 2018 року, не відбулися у зв'язку перебуванням головуючого судді на лікарняному. Відкладено підготовче засідання на 11 жовтня 2018 року.

У судовому засіданні 11 жовтня 2018 року суд закрив підготовче засідання та розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивачів наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до Статуту фермерського господарства "Чарівне - 1" (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів членів ФГ "Чарівне - 1" від 20 липня 2017 року № 7 ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 є членами фермерського господарства.

Відповідно до Розділу 5 Статуту до земель господарства належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником у власність, постійне користування та надані господарству в оренду. ФГ «Чарівне - 1» створене за рахунок земель раніше наданих в постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії ІV-ХС №003883, на право постійного користування землею, виданий на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66.

21 вересня 2017 року позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) на території Новобериславської селищній раді для ведення фермерського господарства із земель наданих у постійне користування голові фермерського господарства "Чарівне - 1" ОСОБА_8

Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області за наслідком розгляду вказаних заяв позивачів надано відповідь від 12 жовтня 2017 року за № Ш-12434/0-3907/6-17, відповідно до якої на даний час Головне управління має право передавати у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території Херсонської області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Відмова Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області була предметом розгляду адміністративної справи № 821/1568/17 за позовом за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа - фермерське господарство "Чарівне - 1" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року у справі № 821/1568/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії IV-XC № 003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66 загальною площею 21,91 га.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяви від 21 вересня 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії IV-XC № 003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66 загальною площею 21,91 га.

25 квітня 2018 року позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з заявою, у якій просили надати інформацію про стан виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року по справі № 821/1568/17.

10 травня 2018 року листом № 29-21-0.302-2605/2-18 позивачам надано відповідь на запит від 25 квітня 2018 року щодо стану виконання рішення суду у справі № 821/1568/17, та повідомлено про відмову в задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право постійного користування землею, з посиланням на те, що земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_8, а тому право на її безоплатну передачу у власність в розмірі частки (паю) згідно статті 32 ЗК України має лише ОСОБА_8

Позивачі вважають відмову відповідача протиправною, тому за захистом своїх прав звернулися до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (ч. 1 ст. 32 ЗК України).

Частиною 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-ІV (далі - Закон №973-ІV).

Згідно із ст. 7 Закону № 973-ІV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 973-ІV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності із земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (ч. 2 ст.13 Закону № 973-ІV).

Частиною 1 статті 32 ЗК України та частиною 2 статті 13 Закону № 973-ІV передбачено право членів фермерського господарства на отримання безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Згідно з приписами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, для фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної передачі є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку громадянин має намір отримати у власність, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також містобудівної документації та схем землеустрою.

Інших підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Земельним кодексом України не передбачено.

Судом встановлено, що відповідач, відмовляючи у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою, зазначає, що право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки має лише той член фермерського господарства, який отримав її у користування, а саме ОСОБА_8.

Крім того, обгрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 червня 2018 року № 816/1920/17.

Щодо доводів відповідача, суд зазначає таке.

Державний акт на право постійного користування землею виданий ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської Ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області 25 березня 1992 року.

Селянське фермерське господарство "Чарівне-1" створене у 1992 року, засновником якого є ОСОБА_8. Позивачі є членами ФГ "Чарівне-1".

На час отримання ОСОБА_9 земельної ділянки у постійне користування та створення фермерського господарства "Чарівне - 1" діяли норми Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ (далі - Закон № 2009-ХІІ), яким визначалися правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні.

Земельним кодексом України (в редакції від 18 грудня 1990 року), зокрема, ст. 6 передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2009-ХІІ селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією.

На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України (ч. 5 ст. 2 Закону №2009-ХІІ).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. ( ч. 1 ст. 5 Закону № 2009-ХІІ).

Для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів ріллі і 100 гектарів усіх земель, у місцевостях з трудонедостатніми населеними пунктами, визначеними Кабінетом Міністрів України, - 100 гектарів ріллі ( ст. 6 Закону № 2009-ХІІ).

Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку (ч. 1 ст. 9 Закону № 2009-ХІІ).

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (ч. 2 ст. 9 Закону № 2009-ХІІ).

Враховуючи вищевикладене, слідує, що для створення селянського (фермерського) господарства право отримати земельну ділянку мала тільки особа, яка була засновником фермерського господарства, тобто голова , а не його члени.

Законодавством України, яке діяло на час отримання ФГ "Чарівне - 1" земельної ділянки не було передбачено отримання земельних ділянок кожним членом фермерського господарства.

Право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність членами фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих їм раніше у користування закріплено у ст. 32 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року та у ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року.

На час створення ФГ "Чарівне - 1" ні Земельний кодекс України 1990 року, ні Закон України № 2009-ХІІ, ні інші законодавчі акти не містили норм, які б передбачали умови та порядок отримання членами фермерського господарства земельної ділянки у користування у розмірі земельної частки (паю) для подальшого отримання такої земельної ділянки у власність після того, як земельну ділянку у користування вже отримало ФГ в особі його голови. Такого порядку не існує і на сьогодні.

Таким чином, суд не погоджується із доводами відповідача про необхідність застосування до даних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 червня 2018 року № 816/1920/17, оскільки позивачі, будучи членами ФГ "Чарівне - 1", не могли набути земельну ділянку у користування за правилами Закону № 2009-ХІІ для подальшого отримання її у власність, оскільки на час створення ФГ "Чарівне - 1" діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на позивачів розповсюджуються правила ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-ІV щодо одержання безоплатно у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_8 як голові ФГ "Чарівне - 1" у постійне користування.

Суд зазначає, що Земельний кодекс України, норми якого діють на сьогодні, у жоден спосіб не обмежує право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) та не встановлює додаткових умов для реалізації громадянами такого права.

Згідно із ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 13 статті 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Земельний кодекс України передбачає, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному цим Кодексом.

Наведена відповідачем постанова Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 816/1920/17 стосується затвердження вже розробленого проекту землеустрою та одночасного вирішення питання про надання особі права власності на землю. Законодавство передбачає підставу для відмови у затвердженні вказаного проекту - його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що й було встановлено в наведеному вище рішенні Верховного Суду.

Натомість, спір, який суд вирішує у даній справі, стосується лише надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою. Необхідно враховувати, що єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку передбачає ЗК України є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом від 10 травня 218 року № 29-21-0.302-2605/2-18 відмовляє позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, що не передбачені ЗК України.

Отже, перешкоджаючи позивачам в отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає позивачам у реалізації законодавчо наданого їм права.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача, викладеній у листі від 10 травня 2018 року № 29-21-0.302-2605/2-18.

Щодо вимоги позивачів про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, то суд вважає, що вона є похідною від вимоги про визнання протиправними дій відповідача, суд дійшов до висновку, що ця вимога також підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд керується принципом верховенства права, як інструментом протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи, мають обмежуватися законом. Повноваження відповідача, які є предметом оскаржування в даному спорі, не є дискреційними. Особливістю дискреційних повноважень, яка випливає із рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 є право адміністративного органу на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин. В даному випадку, відповідач вибирає можливість прийняття одного із двох можливих рішень: надання дозволу або відмова в його наданні. Право діяти на власний розсуд чітко пов'язано з можливістю прийняття одного рішення із декількох, а не із двох можливих.

Таким чином відповідач зобов'язаний прийняти, фактично, єдине рішення - надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за відсутності підстав у відмові. Якщо у наданні такого дозволу було відмовлено безпідставно і це визнано судом неправомірним, то в такому випадку ні про який власний розсуд органу Держгеокадастру не може йти мова і він може прийняти тільки одне єдине рішення - надати такий дозвіл. Тому суд вважає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень до вчинення цих дій - це єдино можливий спосіб відновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом N8475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку не виконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136а) на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, 74300, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2, 74300, АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_3, 74371, АДРЕСА_3), ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_4, 74300, АДРЕСА_1), ОСОБА_7 (рнокпп НОМЕР_5, 74300, АДРЕСА_4) сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3524,00 грн., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 жовтня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 6.2.1