Справа № 818/2454/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2018 р. Справа № 818/2454/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1М.) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідакч, Управління), і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії за період з липня 2016 року по липень 2018 року;
- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії з липня 2016 року по липень 2018 року.
Разом із позовною заявою позивач подала клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та подала заяву про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з незадовільним матеріальним станом. Суд задовольнив вказані клопотання, звільнив позивача від сплати судового збору та вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час позивач перебуває на обліку в Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, яке до липня 2016 року здійснювало виплату їй пенсії як особі, переміщеній з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Однак, з 01.07.2016 року пенсія позивачу не виплачується у звязку з відсутністю карткового рахунку відкритого в ПАТ "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Ощадбанк").
Позивач вважає такі дії Управління протиправними, оскільки вони порушують її конституційні права, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 02.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін. В ухвалі суду було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
16.07.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (далі - Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова КМУ № 637) та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова КМУ № 365).
Відповідач зазначив, що для подальшого поновлення виплати пенсії, позивачу необхідно було звернутися до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області особисто та надати необхідні документи.
Відповідач наголошує, що позивач у визначеному законодавством порядку не вживала заходів, спрямованих на отримання належної їй суми пенсійних виплат та у зв'язку з цим не змогла отримувати вказані виплати, тобто, реалізувати гарантоване Конституцією право. У звязку з чим, Управління вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 02.07.2018 провадження у справі №818/2454/18 було зупинено до набрання чинності судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №805/402/18.
Ухвалою суду від 14.09.2018 провадження у справі було поновлено, оскільки обставини, на підставі яких було зупинено провадження у справі №818/2454/18 було усунено.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 10).
У відповідності з довідкою від 14.05.2018 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України провул. Станціонний, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком (а.с.13). Вищевказані обставини не є спірними та визнаються сторонами.
Однак, згідно листа Управління від 23.06.2018 № 1326/11-23, виплата пенсії позивачеві призупинена з 01.07.2016 у звязку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 передбачено, що виплата пенсій здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (а.с. 15). У листі також зазначено про те, що позивачу неодноразово направлялися листи із зазначенням про необхідність звернутися за місцем перебування до установ ПАТ "Державний ощадний банк України" для відкриття поточного рахунку та до управління Пенсійного фонду - для заміни пенсійного посвідчення на платіжну картку, яка одночасно є пенсійним посвідченням.
24.05.2018 рішенням Комісії було ухвалено поновити виплату пенсії позивачу з місяця звернення відповідно до пункту 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування), затвердженого постановоюКабінету Міністрів України від 08.06.2018 №365 (зі змінами). Позивачеві також повідомлено про те, що пенсія в сумі 2 078,54 грн буде перерахована в липні 2018 року 15 числа на особистий рахунок позивача відкритий у філії Сумського обласного управління АТ "Ощадбанк", а доплата пенсії за травень - червень 2018 року буде перерахована за наявності коштів (а.с. 15 зворотній бік).
Згідно довідки Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №3763 від 23.06.2018, позивачу припинено нарахування та виплату пенсії з 01.07.2016 (а.с. 16).
Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.07.2016 через відсутність відкритого карткового рахунку в ПАТ "Державний ощадний банк України".
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Водночас Законом № 1058-IV не передбачено підстави припинення або призупинення виплати пенсії, через відсутність рахунку відкритому у публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України".
Крім того, Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону.
Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що Управління має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.
Разом з цим, відповідачем не надано, на вимогу суду, будь-якого рішення про припинення виплати пенсії позивачу. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не приймалося відповідного рішення.
Зазначені обставини вказують на допущення відповідачем порушення вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії та покладає на Управління обовязок приймати відповідне рішення про припинення виплати пенсії.
Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.
Враховуючи викевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, припинивши (призупинивши) виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з 01 липня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера, в тому числі шляхом зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії починаючи з 01 липня 2016 року.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.
Суд вважає необґрунтованими посилання Управління на постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року "Про облік внутрішньо переміщених осіб", №365 від 08.06.2016 року "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати у бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Водночас Суд зазначає, що відсутність у позивача карткового рахунку відкритого у публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України" не є передбаченою законом підставою для припинення нарахування та виплати пенсії, а Постанова КМУ № 637 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.
Окрім визначеного, суд звертає увагу на те, що за приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні від 08 липня 2004 року "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що Управління протиправно припинило нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.07.2016.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за період з липня 2016 року по липень 2018 року.
Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії за період з липня 2016 року по липень 2018 року.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька