Справа № 0440/6481/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 жовтня 2018 р. Справа № 0440/6481/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суду у складі:

головуючого судді Віхрової В.С.

при секретарі Піддубцева О.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи 1 ОСОБА_2

представника третьої особи 2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Об`єднання ринків» про закриття провадження у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради до державного реєстратора ОСОБА_4 ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області; треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Об`єднання ринків», Дніпровська міська рада про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява комунального підприємства Міськавтопарк Дніпровської міської ради до державного реєстратора ОСОБА_4 ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області; треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю фірма Об`єднання ринків та Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора ОСОБА_4 ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 37433474 від 05.10.2018 року щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, пр.Мануйлівський, 18б (пр. Воронцова), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що відповідачем було вчинено ряд порушень чинного законодавства в процесі здійснення реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна за адресою: м.Дніпро, пр. Мануйлівський, 18б (пр. Воронцова), що призвело до порушення прав позивача та територіальної громади м.Дніпра.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року позовну заяву Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У судове засідання 12.10.2018 р. прибули уповноважені представники позивача та третіх осіб.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив. На адресу суду повернулися 2 поштові відправлення адресовані державному реєстратору ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_4 у звязку із не врученням із незалежних від суду причин.

У відповідності до ч.ч. 9, 11 ст. 126 КАС України вважається, що повістку вручено посадовій чи службовій особі, яка є учасником судового процесу, якщо її доставлено за адресою місця служби цієї особи в порядку, встановленому частиною восьмою цієї статті.

Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні представником третьої особи 1 заявлено клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що даний спір підлягає розгляду у господарському суді.

Представник позивача та представник третьої особи 2 проти даного клопотання не заперечували.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визначених в даній статті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?ь;…&?о; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?й;…&?т;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Так, позивач оскаржує рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо об`єкту нерухомого майна. Усі доводи на підтвердження обґрунтування позовних вимог, як то відсутність прав на земельну ділянку та проведення реєстраційних дій права власності на тимчасові споруди, невідповідність документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав власності, невідповідність місцезнаходження майна та місцезнаходження провадження діяльності державного реєстратора ін. стосуються спору про право власності на майно.

Відтак, Дніпропетровський окружний адміністративний суд позбавлений можливості застосовувати статтю 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширювати юрисдикцію адміністративного суду на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до пункту 6, 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці та вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Таким чином, дані позовні вимоги є похідними від права власності на нерухоме майно, а тому даний спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки юридичних осіб.

Суд звертає увагу на складову, закріплену у статті 6 Конвенції - вимогу щодо законності суду, тобто суду, встановленого законом. Це поняття включає організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції) складову. Порушення під час визначення юрисдикції суду безумовно призводить до порушення права на справедливий суд.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким чином, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Отже, суди не мають права розглядати вимоги, які не належать до їх юрисдикції, визначеної законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За наведених обставин у сукупності, для належного вирішення спору, який виник, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі та розяснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 19, 90, 238, 239, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Об`єднання ринків» про закриття провадження у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради до державного реєстратора ОСОБА_4 ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області; треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Об`єднання ринків», Дніпровська міська рада про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради до державного реєстратора ОСОБА_4 ОСОБА_5 районної державної адміністрації Дніпропетровської області; треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Об`єднання ринків», Дніпровська міська рада про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії;

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення буде складений 16.10.2018 р.

Суддя (підпис) ОСОБА_6
Ухвала не набрала законної сили 16.10.18 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_6 ОСОБА_7