Справа № 0440/7036/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року Справа № 0440/7036/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
18.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати дії: Головне управління Пенсійного о фонду України в Дніпропетровській області, стосовно невключення до страхового стажу періоди роботи позивача у шкідливих умовах з 22.08.1992 року по 13.03.2001 року, що дає право позивачу на отримання пільгової пенсії за Списком № 1, у звязку з роботою позивача в особливо шкідливих умовах праці, - протиправними;
- зобовязати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає йому право на отримання пільгової пенсії за Списком № 1 період його роботи у шкідливих умовах з 22.08.1992 року по 13.03.2001 року включно, провести перерахунок та виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, у звязку з його роботою в особливо шкідливих умовах праці, відповідно до п «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 12.04.2018 року з урахуванням усього періоду роботи позивача в шкідливих умовах за Списком № 1.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з 07.07.1989 року по 01.07.1990 року працював в опитно-металургійному цеху апаратником у виробництві титана та рідких металів по 3-му розряду на підприємстві Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат, який з 26.05.1993 року було перейменовано у Державне підприємство «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали». З 01.07.1990 року позивачу було присвоєно 4 розряд за вказаною професією. З 28.09.1990 року опитний металургійний цех було перейменовано в металургійний цех № 2, де і продовжував працювати позивач, тобто на тій самій посаді та на тому ж робочому місці. З 01.06.1998 року йому було присвоєно 5-й розряд за професією. З 01.08.2000 року позивача було переведено на цьому ж підприємстві до металургійного виробництва апаратником-гідрометалургом 5-го розряду відділення № 2 та присвоєно 6 розряд про професії апаратник-гідрометалург. 15.12.2004 року ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали» було реорганізовано у філію «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН». З 01.10.2007 року позивача було переведено на цьому ж підприємстві цього ж металургійного виробництва до відділення № 1 апаратником-гідрометалургом дільниці гідрометалургії по 6-му розряду. З 01.11.2010 року позивача переведено до гірничо-транспортного виробництва цього ж підприємства слюсарем-інструментальником відділення № 2 з ремонту транспорту дільниці о ремонту транспорту механослужби по 5-му розряду. З 01.03.2011 року позивачу було присвоєно 6-й розряд по професії слюсар-інструментальник. З 05.05.2011 року підприємство, на якому працював позивач, змінило назву на філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН». З 01.03.2015 року позивача переведено на цьому ж підприємстві та підрозділі слюсарем черговим з ремонту обладнання 2-ї категорії дільниці гірничих робіт карєру гірничого виробництва. З 21.05.2016 року позивача було звільнено у звязку із переведенням на підприємство ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат», де позивач й працює. 02.04.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочих день, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Однак, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу листом Пенсійного фонду №1150/03-12/26 від 29.08.2018 року було відмовлено. Не погодившись із вказаними висновками, викладеними у зазначеному листі № 1150/03-12/26 від 29.08.2018 року позивач звернулася до суду із цим позовом, при цьому зазначивши, що висновки є безпідставними та необґрунтованими.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі № 0440/7036/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив, пославшись на те, що надана відповідачем відмова є обґрунтованою та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства України. Зазначили про те, що позивачу до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано спірний період роботи з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року на ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», оскільки за цей період підприємством не проведено атестацію робочого місця, як це передбачено п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно трудової книжки серії БТ-ІІ № 2797880 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 відносяться наступні періоди його трудової діяльності:
- з 07.07.1987 року по 27.09.1990 року, де позивач працював на посаді апаратника у виробництві титана та рідкісних металів у дослідно-металургійному цеху, наказ про прийняття № 461 від 07.07.1989 року;
- з 28.09.1990 року по 31.07.2000 року, де позивач працював на посаді апаратника у виробництві титана та рідкісних металів металургійного цеху № 2, наказ про переведення №462 від 28.09.1990 року;
- з 01.08.2000 року по 30.09.2007 року, де позивач працював на посаді апаратника-гідрометалурга у відділенні № 2 металургійного виробництва, наказ про переведення № 151к від 08.08.2000 року;
- з 01.10.2007 року по 31.10.2010 року, де позивач працював на посаді апаратника-гідрометалурга у відділенні № 1 металургійного виробництва, наказ про переведення №316к від 02.10.2007 року (а.с.10, 11).
Відповідно довідки від 22.05.2016 року № 01-23/1597 позивач працював на Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, надалі філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».
02.04.2018 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії з віком на пільгових умовах за Списком № 1, згідно п «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Однак, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 листом Пенсійного фонду №1150/03-12/26 від 29.08.2018 року було відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, на посаді апаратника у виробництві титана та рідких металів металургійного цеху № 2.
Відтак, підставою для відмови органом Пенсійного фонду в зарахуванні періоду роботи позивача з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року до пільгового стажу стала відсутність атестації робочого місця у вказаний період.
Не погодившись із вказаними висновками, викладеними у зазначеному листі №1150/03-12/26 від 29.08.2018 року позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити таке.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (637-93-п) встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні приписи викладені у п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637(далі за текстом - Порядок №637), якими визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналізуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що основним документом, підтверджуючим трудовий стаж, є трудова книжка.
У спірний період роботи позивача був чинний Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає
право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162.
Щодо посилання відповідача про незарахування до пільгового стажу вказаного періоду з підстав відсутності атестації робочого місця суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що атестація робочих місць у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, проводилась згідно наказу № 33 від 25.01.1995 року, наступна проводилася згідно наказу № 112 від 13.03.2001 року, наступна згідно наказу № 79 від 07.03.2007 року, наступна проводилась згідно наказу № 57 від 29.02.2008 року.
Таким чином, перерва в атестації становить 26.01.2000 року по 31.07.2000 року, з 01.08.2000 року по 12.03.2001 року, з 14.03.2006 року по 06.03.2007 року, а також з 01.10.2007 року по 28.02.2008 року.
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п'ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Державну експертизу умов праці.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації) визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки обов'язок проведення атестації покладається на керівника підприємства, а умови праці позивача залишалися незмінними значний проміжок часу, непроведення чергової атестації робочого місця за умовами праці в період з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року, при наявності попередньої та наступної атестацій робочого місця і незмінності умов праці, не можуть обмежувати гарантії працівника на зарахування пільгового стажу його роботи і отримання пенсії на пільгових умовах.
Крім того, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, слід зазначити про те, що висновок відповідача щодо не можливості зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в період з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року є помилковим.
На підставі ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
На виконання вимог цієї норми постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (далі Порядок)
Відповідно до п.1.1. Порядку заява про призначення (перерахунок) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно п. 1.7 Порядку днем звернення за призначенням (перерахунком) пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Як визначено п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2018 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, з зарахуванням до пільгового стажу спірного періоду його роботи.
Рішенням № 1150/03-12/26 від 29.08.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1150/03-12/26 від 29.08.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (частини 1 та 2 ст. 245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, суд зазначає, що, оскільки вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв'язку із чим, належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах та зобов'язати врахувати стаж роботи у період з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року на посаді апаратника у виробництві титана та рідкісних металів металургійного цеху №2 у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, як пільговий з прийняттям рішення про призначення пенсії за результатами її розгляду.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та визнанню протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1150/03-12/26 від 29.08.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з врахуванням періоду роботи з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року на посаді апаратника у виробництві титана та рідкісних металів металургійного цеху № 2 у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, з прийняттям рішення за результатами їх розгляду, починаючи з 02.04.2018 року.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 528,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1150/03-12/26 від 29.08.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з врахуванням періоду роботи з 22.08.1992 року по 12.03.2001 року на посаді апаратника у виробництві титана та рідкісних металів металургійного цеху №2 у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті, з прийняттям рішення за результатами їх розгляду, починаючи з 02.04.2018 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 528,60 грн. рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Позивач: ОСОБА_1 (51700, АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_1).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков