Справа № 812/1046/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року справа №812/1046/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 812/1046/18 (головуючий суддя 1 інстанції - Ірметова О.В. в повному обсязі складено 19 червня 2018 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання нарахувати та виплачувати пенсію за віком, -

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 29 вересня 2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів (а.с. 4-17).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву позивача про призначення/перерахунок пенсії від 25 серпня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 138-141).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та фактичним обставинам у справі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги управлінням зазначено, що звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення виплати пенсії поштовим зв'язком не є належним зверненням в розумінні Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема його п. 5, 16, 37, 38.

При цьому управлінням зазначено, що позивач не надавала до відповідача оригінали документів про стаж, вік та заробітну плату.

Вважає, що посилання суду на постанову Верховного Суду по справі № 757/12134/14-а та на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року є неприйнятним з огляду на різні предмети спорів.

При цьому зазначено, що управління не має можливості сплатити судовий збір у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету (а.с. 147-149).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, є громадянкою України, яка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, що підтверджено Ізраїльським посвідченням особи 317129591 та відповіддю Керівника апарату Адміністрації Президента України, у якому зазначено, що матеріали стосовно виходу ОСОБА_2 із громадянства України на розгляд комісії при Президентові України з питань громадянства в установленому законодавством порядку не надходили (а.с. 28-29, 132).

Трудовою книжкою позивача підтверджується, що позивач в Україні займалась трудовою діяльністю у період з 08 вересня 1976 року по 04 жовтня 1994 року, звільнено за власним бажанням (а.с. 31-35).

ОСОБА_2 звернулася через уповноваженого за нотаріально посвідченою довіреністю представника до Управління Пенсійного фонду України із апостильованою заявою від 25 серпня 2017 року про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити їй пенсію (а.с. 42).

Листом від 04 жовтня 2017 року № 16193/02-21 відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно до пунктом 37 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що орган, який призначає пенсію, розглядає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Заява приймається особисто або через представника на підставі виданої йому довіреності. Звернення не до спеціалістів відділу обслуговування громадян без додержання вимог Порядку, зокрема пунктів 5, 16, 37, 38, не є особистим зверненням подання заяви (а.с. 43).

Листом Пенсійного фонду України (Департамент Пенсійного забезпечення) від 20 жовтня 2017 року № 15296/8-11 заяву ОСОБА_2 направлено до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області для розгляду по суті (а.с. 38).

Листом від 03 листопада 2017 року № 278/1/Р-8 відповідачем не прийнято до розгляду заяву позивача про призначення пенсії з тих самих підстав, що й листом від 04 жовтня 2017 року № 16193/02-21 та крім цього зазначено, що трудова книжка подана не в оригіналі, надані документи не завірені нотаріально, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера та реєстрація місця проживання в м. Сєвєродонецьку у ОСОБА_2 відсутня. (а.с. 45-46).

Рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійним органом не приймалось.

Не погодившись із фактичним діями пенсійного органу, позивач звернулась до суду із даним позовом та просила призначити їй пенсії з моменту її звернення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно не прийняв вмотивованого рішення про призначення/відмову у призначенні пенсії позивачу. При цьому суд першої інстанції зобов'язав повторно розглянути заяву позивача.

В частині відмови у задоволені частини позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п'ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи заяву про призначення пенсії направлено представником позивача засобами поштового зв'язку, управління отримавши цю заяву прийшло до висновку щодо необхідності її неприйняття, при цьому рішення щодо про призначення або про відмову у призначенні пенсію ОСОБА_2 не приймалось.

Фактично спірним питанням даної справи є правомірність дій управління щодо не розгляду заяви позивача у встановленому законодавством порядку та не неприйняттям вмотивованого рішення з питання призначення пенсії за віком.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що а ні Порядок № 22-1, а ні Закон № 1058-VI не містить заборони на звернення громадянина із заявою про призначення пенсії встановленого зразку поштою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку із заявою про призначення пенсії за віком звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Будь-яке рішення пенсійним органом не приймалось, однак листом відповідача від 03 листопада 2017 року № 278/1/Р-8 повідомлено позивача про те, що трудова книжка подана не в оригіналі, надані документи не завірені нотаріально, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера та реєстрація місця проживання в м. Сєвєродонецьку у ОСОБА_2 відсутня. У зв'язку із чим відповідач зазначив, що заява позивача є неподаною.

Суд зазначає, що такі дії відповідача є неправомірними, оскільки відповідач відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку 22-1 не був обмежений правом вимагати від позивача дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів.

При цьому, управління, як суб'єкт владних повноважень мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти вмотивоване рішення про призначення пенсії або відмову у її призначенні.

Проте, за наслідками розгляду заяви позивача відповідач не прийняв рішення про призначення виплати пенсії чи про відмову в призначенні пенсії, а надав відповідь листами від 04 жовтня 2017 року № 16193/02-21 та від 03 листопада 2017 року № 278/1/Р-8, чим порушив вимоги ст.. 45 Закону № 1058-ІV та п. 4.2, 4.3, 4.10 Порядку № 22-1.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядок № 22-1 взагалі не містить п. 37, відтак, вищевказані відповіді в цій частині та доводи апеляційної скарги є необґрунтованими в силу невідповідності їх нормативному акту.

Суд апеляційної інстанції вважає правомірний висновок суду першої інстанції щодо необхідності виходу за межі позовних вимог та зобов'язання управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, оскільки в силу ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено обов'язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Суд апеляційної інстанції не може перебрати на себе повноваження Управління Пенсійного фонду України м. Сєвєродонецьку та вирішити питання щодо призначення або відмову у призначенні пенсії, оскільки це є виключною компетенцією пенсійного органу.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає довід апелянта щодо неправомірності посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду по справі № 757/12134/14-а та на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року з огляду на те, що в даному випадку фактично розглядається питання правомірності дій відповідача щодо неприйняття вмотивованого рішення при звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм процесуального законодавства в частині стягнення з відповідача (за рахунок його бюджетних асигнувань) сплачено судового збору з урахуванням положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 812/1046/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання нарахувати та виплачувати пенсію за віком - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі № 812/1046/18 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова