Справа № 826/7099/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 жовтня 2018 року справа №826/7099/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доДепартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання направлення для проходження медичної комісії, притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції; 2) визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 21 червня 2017 року №245; 3) визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 21 червня 2017 року №159 о/с; 4) зобов'язання відповідача надати направлення для проходження медичної комісії, у зв'язку з поданим 21 березня 2017 року рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції України через хворобу
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав незаконності притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, оскільки вважає, що відповідачем всупереч встановленого законодавством України порядку та з грубим порушенням правил законодавства проведено службове розслідування і притягнуто його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність за підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", враховуючи поданий рапорт про звільнення через хворобу, а також зазначив про протиправність ненадання направлення для проходження медичної комісії, на підставі поданого рапорту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7099/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому відзиві на адміністративний позов зазначив, що в ході службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, а саме відсутність на службі без поважних причин, що вважається прогулом та підтверджується відповідними актами про відсутність на службі.

В судовому засіданні 22 березня 2018 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали; відповідач свого представника до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України "По особовому складу" від 21 березня 2017 року №220 о/с, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року у справі №826/5127/16, підполковника поліції ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту внутрішньої безпеки з 02 лютого 2016 року.

22 березня 2017 року ОСОБА_1 до Національної поліції України подано рапорт про звільнення його зі служби в поліції з 21 березня 2017 року через хворобу.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 21 червня 2017 року №245, за порушення вимог статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, наказу НПУ від 30 липня 2016 року №654 "Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції", що виразилось у невиході на службу без поважних причин з 21 березня 2017 року, підполковника поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах ДВБ НПУ, звільнено зі служби в поліції.

На підставі вказаного наказу, 21 березня 2017 року Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України видано наказ "По особовому складу" №159 о/с, яким підполковника поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту внутрішньої безпеки, звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" з 21 червня 2017 року.

В межах даного спору суду належить встановити правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України".

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно частини першої статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої - третьої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі по тексту - Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України).

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

За визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", тобто у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у свою чергу, дисциплінарне стягнення накладено, у зв'язку з відсутністю на службі без поважних причин з 21 березня 2017 року.

На підтвердження правомірності застосування дисциплінарного стягнення, відповідачем надано в матеріали справи: наказ про призначення службового розслідування від 25 травня 2017 року №172; копії рапортів відповідальних осіб за проведення службового розслідування; висновок службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин ОСОБА_1 від 20 червня 2017 року; актів про відсутність на службі; копії листів про прибуття до Департаменту від 23 березня 2017 року №3129/42-02/04-17, №3128/42-02/04-14, від 24 квітня 2017 року №4164/42-02/04-17, №4165/42-02/04-17 та від 28 квітня 2017 року №4373/42-02/04-17, 4374/42-02/04-17 та відповідних доказів направлення на адресу позивача.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про розгляд рапорту від 19 квітня 2017 року №4111/42-02/02-17 (вручено позивачу 25 квітня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення) позивача повідомлено про відсутність документів, які б слугували підставою для звільнення зі служби в поліції через хворобу, та про необхідність прибуття до Департаменту для вирішення питання про подальше проходження служби.

Суд звертає увагу на те, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, а тому факт подання рапорту про звільнення не є поважною причиною відсутності на службі до видання наказу.

Зі змісту рапорту ОСОБА_1 від 22 березня 2017 року вбачається, що позивач просить звільнити його зі служби в поліції через хворобу.

Слід зазначити, що звільнення зі служби в поліції через хворобу, передбачає наявність рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Пунктом 1.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року №85 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин(далі по тексту - Порядок) передбачено, що медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, зокрема з метою визначення придатності за станом здоров'я, а для окремих видів службової діяльності - і за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ осіб рядового й начальницького складу з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку; причинного зв'язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ із захистом Батьківщини, проходженням служби, виконанням службових обов'язків, а у військовослужбовців - із захистом Батьківщини, проходженням військової служби, виконанням обов'язків військової служби.

Пунктом 1.2 Порядку передбачено, що постанови виносяться військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) на підставі відповідних статей та граф Розкладу хвороб і фізичних вад (додаток 1), що визначають ступінь придатності до служби в органах внутрішніх справ з урахуванням Пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб і фізичних вад, що визначають ступінь придатності до служби в органах внутрішніх справ.

Згідно пункту 1.4 Порядку направлення на медичний огляд за формою здійснюють відповідні підрозділи по роботі з особовим складом органів внутрішніх справ, командири і начальники штабів частин Національної гвардії України.

У направленні на медичний огляд повинні бути чітко вказані мета і питання, які підлягають розгляду на ВЛК, а саме: огляд кандидата на службу, огляд при переміщенні по службі, при призначенні на посаду осіб, які закінчили навчальні заклади МВС, при висуненні на керівну посаду - передбачувану посаду, графа Розкладу хвороб, згідно з якою слід здійснювати медичний огляд; на осіб, що звільняються від служби, - вислуга років і причина звільнення, час служби у Збройних Силах, СБУ, Національній гвардії України інших військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства колишнього СРСР та України (далі - Збройні Сили), в органах внутрішніх справ, у тому числі в діючій армії; на осіб, які приймаються на службу після звільнення з лав Збройних Сил, а також колишніх осіб рядового й начальницького складу ОВС - коли і з якої причини звільнений у запас, дані про проходження ВЛК у минулому; на осіб, які вступають до навчальних закладів МВС, - назва закладу освіти і факультету.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що непридатність до служби в поліції, повинна бути встановлена рішенням медичної комісії за результатами проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду особи, за направленням відповідного підрозділу по роботі з особовим складом органів внутрішніх справ.

Позивач зазначає, що відповідачем не надано йому направлення на медичний огляд, у зв'язку з поданням рапорту про звільнення через хворобу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що подання рапорту не є безумовною підставою для надання направлення на медичний огляд.

У свою чергу, судом встановлено, що заяву про надання направлення до медичної комісії ОСОБА_1 подано лише 03 травня 2017 року, за результатами розгляду якої листом від 01 червня 2017 року №Р-121 о/п/42-02/02-17 позивача повідомлено про те, що для визначення ступеня придатності до служби, йому необхідно прибути до Департаменту та звернутись з відповідним рапортом для отримання направлення на проходження госпітальної військово-лікарняної комісії Центрального госпіталю МВС України, а також для надання письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці протягом тривалого часу.

Крім того, суд погоджується з посиланнями відповідача на те, що надані позивачем копії актів про нещасний випадок не виробничого характеру, не є підставою для звільненні зі служби в поліції за пунктом 2 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки причинний зв'язок захворювань, поранень, травм, у осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ із проходженням служби має бути встановлено рішенням медичної комісії.

Судом враховано наявність в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 16 травня 2017 року по 02 червня 2017 року, однак за результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 був відсутнім на службі з 21 березня 2017 року по 21 червня 2017 року.

Позивач зазначає, що весь зазначений період знаходився на державній службі в МВС України та у зв'язку з поданим рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції України не здійснював прогули без поважних причин та не порушував дисципліну, як працівник поліції.

Разом з тим, на думку суду, одночасне перебування на службі в МВС України та факт подання рапорту про звільнення через хворобу, не є поважною причиною відсутності на службі в поліції, оскільки днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем дотримано порядку накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, зокрема проведено службове розслідування у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, за результатами якого складено відповідний висновок.

У свою чергу, позивачем ігнорувались неодноразові звернення відповідача про прибуття до Департаменту для виконання своїх службових обов'язків, вирішення питання про подальше проходження служби, надання пояснень щодо причин відсутності на робочому місці протягом тривалого часу, що підтверджується також актом про відмову від надання пояснень від 08 червня 2017 року та рапортами старшого інспектора з ОД ВКЗ та ОП ДВБ НПУ майора поліції Руленка М.В. від 15 травня 2017 року №4852/42-02/2017 та від 26 травня 2017 року №5204/42-02/2017.

Таким чином, враховуючи дотримання відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення та відсутність в матеріалах справи доказів на спростування висновку службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин протягом трьох місяців, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у даному випадку є правомірним, оскільки позивачем на вимогу відповідача не надано жодних пояснень на спростування фактів, встановлених під час проведення службової перевірки.

В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачу направлення для проходження медичної комісії, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається зі змісту листа відповідача від 01 червня 2017 року №Р-121 о/п/42-02/02-17, ОСОБА_1 запропоновано прибути до Департаменту та звернутись з відповідним рапортом для отримання направлення на проходження госпітальної військово-лікарняної комісії Центрального госпіталю МВС України, однак позивач даним правом не скористався.

У свою чергу, докази відмови відповідача у наданні направлення на проходження медичної комісії позивачу, в матеріалах справи відсутні, а тому, враховуючи також той факт, що чинним законодавством не передбачено обов'язку відповідача щодо надання направлення на медичний огляд, у зв'язку з поданням рапорту про звільнення на підставі пункту 2 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій та прийняття оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (08301, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; ідентифікаційний код 40116086).

Суддя В.А. Кузьменко