Справа № 826/11371/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
16 жовтня 2018 року № 826/11371/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа проПівнічного регіонального управління Державної прикордонної служби України Адміністрація Державної прикордонної служби України визнання протиправною відмову у зарахуванні часу навчання до стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії, зобов`язання вчинити дії,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України про:

- визнання протиправною відмову відповідача у зарахуванні часу навчання позивача у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.11.1993р. по 22.06.1996р. до загального стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії;

- зобов`язання відповідача зарахувати час навчання позивача у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.11.1993р. по 22.06.1996р. до загального стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії, шляхом внесення відомостей у послужний список особової справи позивача.

Ухвалою суду від 24 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Позовні вимоги мотивовані тим що, у період з 21 серпня 1993 року по 22 червня 1996 року навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою. У період з 1993 року по 1996 рік вказаний ліцей знаходився у системі військової освіти Міністерства оборони України, тобто мав статус військового навчального закладу. У зв`язку з чим позивач, 09.05.2018р. звернувся до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про зарахування стажу військової служби до вислуги років для призначення пенсії з врахуванням часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою. Листом від 24.05.2018р. Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України відмовило в зарахуванні вказаної вище вислуги у зв`язку з тим, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, не належить до військових навчальних закладів, а створений з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів.

03 серпня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує повністю, оскільки ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що період навчання у військових ліцеях не може відноситися до військової служби, оскільки Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено одночасне проведення допризовної підготовки та проходження військової служби. Відповідно до Закону України «Про загальну освіту» ліцей - загальноосвітній навчальний заклад середньої освіти з профільним навчанням і допрофесійною підготовкою. Таким чином громадяни, які навчаються у ліцеї, не відносяться до військовослужбовців, а тому період навчання ліцеїстів не може бути зараховано у вислугу років військовослужбовців.

Третьою особою 11 вересня 2018 року через канцелярію суду подані пояснення на позовну заяву, згідно яких просить суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався ще 28.12.2017р. коли Адміністрацією Державної прикордонної служби України було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо підготовки документів, які б надавали йому право на призначення пенсії за вислугу років внаслідок зарахування до військової служби періоду навчання у військовому ліцеї.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 у період з 17 листопада 1993 року по 22 червня 1996 року навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №46 від 19.11.1993р., наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №77 від 22.06.1996р., довідкою Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою від 29.09.2018р. №40.

09 травня 2018 року позивач звернувся до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про зарахування стажу військової служби до вислуги років для призначення пенсії з врахуванням часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Листом від 24.05.2018р. №30-664/0/2-18 Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України відмовило в зарахуванні вказаної вище вислуги у зв`язку з тим, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, не належить до військових навчальних закладів, а створений з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні часу його навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, яке прийнято 24.05.2018р. Звернувся позивач до суду з позовом 23.07.2018р., тобто в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому доводи третьої особи не підтверджуються матеріалами справи.

Вважаючи протиправною відмову та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити дії, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 24 Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 19 червня 1992 року) було визначено, що для допризовників, призовників і військовозобов`язаних початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено статтею 25 Закону №2232-ХІІ.

Громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Відповідно до Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.1999 № 717, ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи ІІІ ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків, створений з метою загальноосвітньої та військово-фізичної підготовки юнаків для подальшого вступу до вищих навчальних закладів єдиної системи військової освіти.

Статтею 2 Закону №2232-ХІІ встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відноситься: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Такого виду військової служби, як навчання у ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою вказаний перелік не містить.

За змістом згаданої вище статті необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого ст.15 та 20 цього Закону.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що у період з 21 серпня 1993 року по 22 червня 1996 року позивач проходив навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Виходячи з аналізу вище вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону № 2232-ХІІ, а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.

Крім того, статтею 2 Закону №2232-ХІІ встановлено вичерпний перелік видів військової служби, в якому такого виду військової служби, як навчання у ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, не міститься.

Суд враховує, що за правилами ст. 15 ч. 1 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до Ліцею здійснюється у віці 15-16 років, тобто, на час навчання у Ліцеї позивач не мав статусу військовослужбовця.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 27.03.2012 у справі №21-7а12, від 16.04.2013 у справі №21-107а13, від 01.10.2013 у справі №21-330а13.

Враховуючи викладене в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін