Справа № 826/4506/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2018 року № 826/4506/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в я якому просив суд: визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту в особі Департаменту фінансово-облікової політики щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті, одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності другої групи , що настала внаслідок захворювання , пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ , відповідно ч.6 статті 23 Закону України «Про міліцію» , постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово- облікової політики призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності другої групи , що настала внаслідок захворювання , пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ , відповідно ч. б статті 23 Закону України «Про міліцію» , Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» , у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму , встановленого законом для працездатних осіб , з 04 січня 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності через захворювання, отримане в період виконання службових обов'язків, після повторного медичного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, пов'язану з виконанням службових обов'язків, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, встановленої для інвалідів ІІ групи, однак відповідач протиправно відмовив у задоволенні такої заяви.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що встановлення позивачу ІІ-ї групи інвалідності відбулося зі спливом двох років після встановлення попередньої ІІІ-ї групи, однак станом на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності передбачений законом строк на отримання грошової допомоги сплив, у зв'язку з чим позивачу було правомірно відмовлено.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Порядком №850 не передбачено неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двох річного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1наказом НАВСУ від 22.07.2005 №77-дск прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 29.06.2013 ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку за п. 65 «б» (через хворобу) з 30.06.2013.

Згідно висновку МСЕК серії 10 ААА №013203 від 08.10.2013 ОСОБА_1 встановлено з 07.10.2013 40 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, пов'язану із проходженням служби.

15.11.2013 Міністерством внутрішніх справ України було призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 18 403, 20 грн.

Згідно висновку МСЕК серії АВ №0127652 від 11.01.2016 при потворному огляді ОСОБА_1було встановлено з 04.01.2016 70 % втрати працездатності та ІІ групу інвалідності, пов'язану із проходженням служби, що підтверджується також наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2.

У зв'язку з цим, позивач звергнувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак листом від 22.03.2016 №15/2-955 позивачу було відмовлено у виплаті такої допомоги, з підстав пропуску строку, визначеного п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»

12.02.2018 позивач потворно звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, яка мотивована тим, що висновком МСЕК серії АВ №0968185 від 22.01.2018 позивачу встановлено довічну ІІ групу інвалідності пов'язану із проходженням служби.

22.02.2018 відповідач листом №15/2-В-144 повідомив позивача про неможливість виплати одноразової допомоги у зв'язку із встановлення ІІ групи інвалідності сплином 2 років після первинного огляду МСЕК.

Позивач вважаючи дану відмову протиправною та такою, що порушує його соціальне право звернувся із даним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII, який був чинним на момент проходження позивачем служби в ОВС та встановлення йому інвалідності ІІІ-ї групи (далі - Закон № 565-ХІІ), постановами Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12.05.2007 р. № 707 (далі - Порядок № 707), «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Постанова № 850).

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 .12.1990 № 565-XII ( що був чинним станом на момент первинного огляду позивача) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У пп. 3 п. 1 Порядку № 707 в редакції, яка була чинною станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи, закріплено, що в разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Згідно з п. 7 Порядку № 707 в редакції, яка була чинною станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи та діє на теперішній час, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

21.10.2015 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції №850.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, зокрема, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п.п. 4, 11 Постанови № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Однак, Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Суд звертає увагу відповідача, що вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Так само цей пункт Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двох річного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновком МСЕК серії 10 ААА №013203 від 08.10.2013, що ОСОБА_1 з 07.10.2013 було встановлено первинну інвалідність ІІІ групи, пов'язану із проходженням служби, вищу групу інвалідності позивач набув 04.01.2016, а з 22.01.2018 позивачу встановлено довічну ІІ групу інвалідності пов'язану із проходженням служби.

Відповідач листом від 22.02.2018 №15/2-В-144 відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, визначених п. 4 Порядку №850.

Однак, суд зазначає, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку.

Так, п. 14 Порядку № 850 визначено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Таким чином, при відмові особі у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач може посилатись лише на приписи п. 14 Порядку № 850, однак підстав, з якої відповідач відмовив позивачу вказана норма не містить, у зв'язку, з чим, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу.

З огляду на вказане, слід зазначити, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням працівникові міліції інвалідності не обмежується у часі. Вирішальним є наявність причинно-наслідкового зв'язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ. При первинному установленні інвалідності, зв'язок якої із службою в органах внутрішніх справ встановлений компетентним органом, такий працівник має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 незалежно від того, чи була встановлена часткова втрата працездатності такого працівника міліції без установлення йому інвалідності у попередніх періодах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що п. 3 Порядку № 850 від 21.10.2015 встановлює підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги: загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків; установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ; часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків.

Зазначені підстави визначені як самостійні та надають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні хоча б однієї з них.

У зв'язку із вказаним, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають, з підстав звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) задвольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту в особі Департаменту фінансово-облікової політики (01601, м. Київ, вул. А. Богомольця, 10, ) щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті, одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності другої групи , що настала внаслідок захворювання , пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту в особі Департаменту фінансово-облікової політики (01601, м. Київ, вул. А. Богомольця, 10, ) прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур