Справа № 808/1722/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року (о 12 год. 45 хв.)Справа № 808/1722/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (далі ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним рішення відповідача від 21.11.2017 №21-8-0.7-7051/2-17 щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу);

зобовязати відповідача втретє розглянути клопотання від 09.04.2015 про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу) згідно із нормами земельного законодавства, що діяло на момент звернення позивача з вищезазначеним клопотанням.

На обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та зазначає, що діючим законодавством передбачено, що відповідач після розгляду клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду мав надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою або дати мотивовану відмову у його наданні. Вказує, що відповідач надав відмову, яка нічим не мотивована, не зрозуміло, яким чином місце розташування запитуваної позивачем земельної ділянки площею 25,6942 га на території Коханівської сільської ради Токмацького району не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Пояснює, що у поданому клопотанні було зазначено орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, до клопотання було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування розмір земельної ділянки, а саме такі документи: фрагмент збірного кадастрового плану земельних ділянок Коханівської сільської ради з відображенням земель запасу контуру 185; план земельної ділянки, бажаної для відведення для ведення фермерського господарства та інше, що встановлено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2016 у справі №808/1817/17. Ураховуючи викладене, вважає, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з надуманих підстав, жодним чином не мотивуючи свою відмову, у звязку із чим просить суд визнати протиправним рішення ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 21.11.2017 №21-8-0.7-7051/2-17 та зобовязати відповідача втретє розглянути клопотання позивача від 09.04.2015.

Ухвалою судді від 12.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Перше судове засідання призначене на 05 липня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 05 липня 2018 року надав суду відзив (вх. №21001), відповідно до якого вказує, що листом від 21.11.2017 №21-8-0.7-7051/2-17 Головне управління надало мотивовану відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 25,6942 га для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Зауважує, що вказана відмова була обумовлена невідповідністю місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до законів нормативно-правових актів (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України). Підсумовуючи вищенаведене, на думку відповідача, кожна з його дій, яка була вчинена під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою передбачена конкретними нормами діючих нормативно-правових актів та узгоджується з імперативною нормою, викладеною у частині другій статті Конституції України. З огляду на викладене, просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.07.2018 розгляд справи відкладений на 26 липня 2018 року.

Відповідно до ухвали від 26.07.2018 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 19 вересня 2018 року.

19 вересня 2018 року провадження у справі поновлено.

Позивач у судове засідання не зявився, проте надіслав до суду заяву (вх. №29408 від 19.09.2018) про розгляд справи без його участі та участі його представника. Позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача також звернувся до суду із заявою (вх. №29505 від 19.09.2018) про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні. Проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

09.04.2015 ОСОБА_1 подав до ГУ Держземагенства у Запорізькій області клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 25,6942 га, розташованої на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області в контурі 185 (за межами населених пунктів), для подальшої передачі в оренду.

Разом із клопотанням позивачем було подано такі документи: 1) фрагмент топографічної карти з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки; 2) фрагмент збірного кадастрового плану земельних ділянок Коханівської сільської ради з відображенням земель запасу контуру 185; 3) план земельної ділянки, бажаної до відведення для ведення фермерського господарства; 4) копію паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; 5) копію трудової книжки колгоспника, що підтверджує наявність досвіду роботи в сільському господарстві; 6) обґрунтування; 7) заперечення на відмову на клопотання від 16.02.2015 №31-2642; 8) копію листів проекту роздержавлення та приватизації земель колгоспу ім. Леніна Токмацького району Запорізької області та креслення контурів з відображенням контуру 185; 9) копію державного акту на право колективної власності на землю з відображенням контуру 185; 10) копію листів Технічної документації зі складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Кохане».

У встановлений законом строк ГУ Держземагенства у Запорізькій області не розглянуло клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 09.04.2015.

29.10.2015 позивач оскаржив до суду бездіяльність ГУ Держземагентства у Запорізькій області щодо не розгляду у встановлені законом строки поданого позивачем 09.04.2015 клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та доданих до неї матеріалів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2016 по справі № 808/8497/15 (головуючий суддя Прасов О.О.) частково задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ Держземагентства у Запорізькій області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії; визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду в установлені законом строки поданого 09.04.2015 позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (вх.№31-5105/0/1-15) щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства; зобовязано ГУ Держземагентства у Запорізькій області здійснити розгляд клопотання позивача від 09.04.2015 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу); у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

30.04.2016 постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2016 по справі № 808/8497/15 набрала законної сили.

28.04.2016 відповідач на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2016 по справі № 808/8497/15 повторно розглянув клопотання від 09.04.2015 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та за наслідками такого розгляду листом від 28.04.2016 № С--915-2340/6-16 відмовив позивачу у задоволенні клопотання. Відмова обґрунтована тим, що станом на 28.04.2016 можливість відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства на безконкурентних засадах не передбачена статтею 134 Земельного кодексу України.

07.06.2016 ОСОБА_1 оскаржив до Запорізького окружного адміністративного суду дії ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області щодо відмови у йому наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також зобовязати відповідача повторно розглянути клопотання від 09.04.2015 згідно з нормами земельного законодавства, що діяло на момент звернення позивача з вищезазначеним клопотанням, а також з урахуванням того, що діючим законодавством передбачено лише єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у невідповідності місця розташування земельної ділянки.

Так, постановою суду від 12.12.2016 у справі №808/1817/16 вищевказаний адміністративний позов задоволений, визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу); зобовязано відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 09.04.2015 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу) згідно з нормами земельного законодавства України, що діяло на момент звернення ОСОБА_1 з клопотанням від 09.04.2015.

Указане рішення набрало законної сили 30.05.2017, про що свідчить відповідна відмітка на його копії, яка міститься в матеріалах справи.

ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області на виконання рішення суду від 12.12.2016 по справі №808/1817/16 повторно розглянуло копію клопотання від 09.04.2015 (№31-5105/0/1-15), в результаті чого встановлено, що місце розташування запитуваної позивачем ділянки площею 25,6942 га на території Коханівської сільської ради Токмацького району не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України), у звязку із чим листом від 21.11.2017 №21-8-0.7-7051/2-17 відповідачем повторно було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування та зобовязання вчинити певні дії.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Так, правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Частина третя статті 22 Земельного кодексу України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому, пункт «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначає те, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» №742-IV від 15.05.2003 визначено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Окрім того, частиною першою статті 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" зазначено, що до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Статтею 33 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Отже, законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність чи користування земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм визначених статтею 121 Земельного кодексу України за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 № 14, таким органом є відповідач - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому, за приписами частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених правових норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Як встановлено вище, виходячи з аналізу вказаних положень Земельного кодексу України у системному їх зв'язку, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 79 Кодексу земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно наказу Держземагентства України «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18.05.2010 № 376, межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Стосовно належності графічного матеріалу вимогам закону, суд зазначає, що законодавством не визначені вимоги до графічного матеріалу на якому має бути зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Однак, разом з тим, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Крім того, слід відзначити, що згідно пунктів 45, 47,162 постанови Кабінет Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку державними кадастровими реєстраторами виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об'єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Згідно із пунктом 183 постанови Кабінет Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру в одному примірнику, який надається заявникові після підписання Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування та засвідчення його підпису власною печаткою, а у разі, коли викопіювання надається в електронній формі, - посвідчення його власним цифровим підписом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на підставі вимог статті 123 Земельного кодексу України ОСОБА_1 було додано: 1) фрагмент топографічної карти з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки; 2) фрагмент збірного кадастрового плану земельних ділянок Коханівської сільської ради з відображенням земель запасу контуру 185; 3) план земельної ділянки, бажаної до відведення для ведення фермерського господарства; 4) копію паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; 5) копію трудової книжки колгоспника, що підтверджує наявність досвіду роботи в сільському господарстві; 6) обґрунтування; 7) заперечення на відмову на клопотання від 16.02.2015 №31-2642; 8) копію листів проекту роздержавлення та приватизації земель колгоспу ім. Леніна Токмацького району Запорізької області та креслення контурів з відображенням контуру 185; 9) копію державного акту на право колективної власності на землю з відображенням контуру 185; 10) копію листів Технічної документації зі складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Кохане».

Таким чином, з вказаного вбачається, що позивач, при зверненні до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування для ведення особистого селянського господарства, подав всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України, а відповідно, іншої можливості отримання та подання схеми розташування земельної ділянки законодавством не передбачено.

Крім того, суд зауважує, що за приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, під час розгляду справи №808/1817/16 судом також встановлено, що 09.04.2015 позивачем було подано до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 25,6942 га, яка розташована на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області в контурі 185 (за межами населених пунктів) разом із передбаченим ЗК України переліком підтверджуючих документів.

Крім того, судом враховано, що під час розгляду даної справи відповідачем не наведено нормативного обґрунтування та надано відповідних доказів на підтвердження того, що місце розташування запитуваної позивачем ділянки площею 25,6942 га на території Коханівської сільської ради Токмацького району не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, з підстав невідповідності місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до законів нормативно-правових актів є протиправною.

Крім цього, суд зазначає, що згідно з позиції Верховного Суду у справах №21-358а13, №806/3787/13-а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Відтак, формальні підстави в ненаданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов'язком відповідача надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

За приписами діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача втретє розглянути клопотання від 09.04.2015 про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 (номер в ЄДРСР 52934283).

Судом встановлено, що відповідач протиправно двічі ухилився від надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, що встановлено відповідними рішення суду, які набрали законної сили, тому у цьому випадку вимога позивача зобов'язати відповідача виконати покладені на нього законом повноваження є вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Тому суд вважає, що єдиним вірним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобовязання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає «право на суд». Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОСОБА_3 проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, визнання протиправною відмови відповідача в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за умови обґрунтованості та законності клопотання про надання такого дозволу, без спонукання відповідача виконати вимоги законодавства, не відновлює порушених прав позивача.

Окрім того, такий спосіб відновлення порушеного права не суперечить приписам статей 5, 245 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із розміром задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 409,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області відповідно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (71733, Запорізька область, Токмацький район, с. Кохане, вул. Червона, 135а, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 21.11.2017 №21-8-0.7-7051/2-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу).

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району в контурі 185 (землі запасу) згідно із клопотанням від 09.04.2015 про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства.

В іншій частині позову відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1 409,60грн. (одна тисяча чотириста девять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак