Справа № 475/719/18
Суддя: Вадовська А. В.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/719/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.10.2018смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Вадовської А.В.,

за участю секретаря Кравець Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (відповідач-1), державного інспектора головного спеціаліста відділу контролю за виконанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнськ управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_2 (відповідач-2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 25.07.2018 р. до участі у справі в якості відповідача залучена державний інспектор - головний спеціаліст відділу контролю за виконанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнськ управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_2

Позов мотивований тим, що Відповідачем-2 22 червня 2018 р. відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення №221-ДК/0153По/08/01/-18.

Вказаною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. за те, що нібито земельна ділянка площею 29,60 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення державної власності засіяна ОСОБА_3 20,00 га ячмінь, 10,00 га соняшника без наявних правових підстав, а саме без правовстановлюючих документів.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, 24.03.1998 р. Фрунзенською сільською радою Доманівського району прийняте рішення про надання земельної ділянки в тимчасове користування для сільськогосподарського використання із земель запасу сільської ради в межах ВАТ Фрунзе строком до 20-ти років площею 25 га земель, а також земельну ділянку 4,6 га, яка в резерві під розширення населеного пункту, на термін виникнення потреби забудови села.

На підставі вказаного рішення 20.03.2000 р. між позивачем та Фрунзенською сільською радою укладений договір оренди земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Фрунзенської сільської ради за №2 від 22.06.2000 р., яка на даний час зберігається у відділі у Доманівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 передана в оренду земельна ділянка площею 29,6 га строком на 20 років з 24.03.1998 р. по 24.03.2018 р.

ОСОБА_4 у зв'язку із вказаною обставиною державний інспектор вважає, що 24.03.2018 р. договір оренди земельної ділянки вичерпав свою дію, а тому земельна ділянка використовується позивачем без правових на те підстав.

Позивач не погодився з такими твердженнями державного інспектора, оскільки вважає, що земельна ділянка на даний час використовується ним правомірно у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки, нотаріально посвідченого 20.03.2000 р., дія якого, на його переконання, закінчується 24.03.2020 р., оскільки укладений він строком на 20 років.

В обґрунтування своєї позиції щодо строку дії договору оренди позивач посилається на положення ст.ст.151, 153 ЦК Української РСР (чинного на момент укладення договору), ст.ст.13,16 Закону України Про оренду землі в редакції на дату укладання договору.

Посилаючись на вказані норми, позивач вважає, що договір не може передбачати права та обов'язки сторін на минуле, а тому вказівка у договорі, що укладений у 2000 р. на те, що земельна ділянка передається у користування з 1998 р. фактично є такою, що суперечить вимогам законодавства, чинного на дату укладення договору оренди.

Крім цього, позивач з посиланням на положення ст.27 Закону України Про оренду землі в редакції, чинній на дату укладення договору, вважає, що він, як орендар, що належним чином виконав покладені на нього обов'язки, має переважне право на поновлення договору.

У договорі оренди сторони визначили обов'язок Орендодавця за рік до кінця терміну дії договору повідомити у письмовій формі Орендаря про неможливість поновлення договору.

Розпорядником земель державної власності на даний час є Відповідач-1, ним не направлялося позивачеві письмове повідомлення про неможливість поновлення договору, що, на думку позивача, опосередковано також вказує на те, що строк дії договору спливає лише у 2020 р.

З наведених вище міркувань та з посиланням на практику ЄСПЛ позивач вважає, що відповідачами незаконно притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Крім зазначеного, самостійною підставою для визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач зазначає грубе порушення вимог чинного законодавства при її винесенні.

Постанову було винесено державним інспектором Мереженко А.М., яка не є старшим інспектором сільського господарства, а отже в силу вимог закону не має право виносити постанови про накладення адміністративного стягнення на громадян, у зв'язку з відсутністю у неї відповідних на те повноважень.

Також, інспектором не було вручено примірник протоколу про адміністративне правопорушення, при тому, що позивач взагалі не був присутнім під час складання протоколу 12.06.2018 р.

Окрім того, оскільки примірник протоколу позивачу ніхто не вручав та не надсилав, ОСОБА_3 фактично був необізнаний щодо дати та часу розгляду державним інспектором справи.

Таким чином, розглянувши справу у відсутність позивача, без будь-яких даних про своєчасне його сповіщення щодо місця і часу розгляду справи, державний інспектор порушила права позивача, передбачені ст.268 КУпАП.

Відповідачі надали суду відзиви на позов, в яких позов не визнали у повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідачі посилалися на те, що державний інспектор Мереженко А.М. при винесенні оскаржуваної постанови діяла у межах наданих їй чинним законодавством повноважень та з дотриманням законодавчих норм.

Так, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області в межах наданих повноважень прийнятий наказ від 21.05.2018р. №221-ДК щодо здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки земельних ділянок, розташованих на території Доманівського району Миколаївської області.

У межах наданих положеннями Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель державним інспектором Мереженко А.М. у присутності в.о. начальника відділу земельних відносин Доманівської селищної ради ОСОБА_5, землевпорядника Доманівської селищної ради ОСОБА_6В, та представника ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_1 здійснено перевірку дотримання земельного законодавства.

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_3 використовує та обробляє земельну ділянку площею 29,6 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Доманівської селищної ради Доманівського району у порушення вимог ст.211 п.б ЗК України та ст.53-1 КУпАП: без відповідних правовстановлюючих документів (строк дії договору оренду закінчився 24.03.2018 р.).

Відповідач-1 не є стороною договору оренди, тобто не є орендодавцем, а тому не направляв позивачеві повідомлення про неможливість поновлення договору оренди.

12.06.2018 р. Відповідачем-2 складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №221-ДК/487/АП/09/01/-18, акт обстеження земельної ділянки №221-ДК/229/АО/10/01/-18 та нараховано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, на суму 36 608,59 грн.

Відповідач-1 вважає, що Відповідач-2 у відповідності з вимогами ст.251 КУпАП встановила фактичне використання позивачем за відсутності відповідних правовстановлюючих документів земельної ділянки, що згідно Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель є самовільним її зайняттям.

Під час розгляду адміністративної справи та складання постанови про накладення адміністративного стягнення від імені та в інтересах ОСОБА_3 була присутня його представник за довіреністю від 25.04.2018 р. №4 ОСОБА_1, яка і отримала постанову, про що свідчить її особистий підпис.

Також, 12.06.2018 р. державним інспектором на ім'я ОСОБА_3 складений припис №221-ДК/0120/ПР/03/01/-18 з вимогою усунути порушення вимог земельного законодавства і в місячний термін повідомити інспектора та протокол про адміністративне правопорушення від 12.06.2018 р.№221-ДК/01/0120П/07/01/-18, в якому зазначено про розгляд справи 22.06.2018 р. о 10.00 год. Зазначені документи від імені та в інтересах ОСОБА_3 отримала його представник за довіреністю від 25.04.2018 р. №4 ОСОБА_1

При оформленні адмінматеріалу відповідачі вважають, що відповідач-2 діяла у відповідності з нормами КУпАП, а тому підстави для скасування постанови, на їх думку, відсутні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 особистої участі не приймав, його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав, що викладені у ньому. При цьому посилалася на те, що позивач користується земельною ділянкою на законних підставах, оскільки договір оренди є чинним. Чинність договору оренди свідчить про відсутність у діях ОСОБА_3 самовільного зайняття земельної ділянки. Крім цього, вказані порушення при оформленні матеріалів адміністративної справи, що зазначені у позові, є самостійною підставою для визнання постанови незаконною та її скасування.

Відповідач-2 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві. Посилалася на те, що договір оренди землі закінчив свою дію, а тому позивач без правовстановлюючих документів користується земельною ділянкою, що є її самовільним зайняттям. Також ОСОБА_2 вважає, що при оформленні адмінматеріалу вона діяла у відповідності до чинного законодавства, права позивача порушені не були, оскільки його інтереси представляла представник ОСОБА_1

Заслухавши представника ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши долучені сторонами матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З письмових матеріалів встановлено, що рішенням №6 16 сесії ХХІІ скликання Фрунзенської сільської ради Доманівського району від 24.03.1998 р. ОСОБА_3 надана згода на надання в тимчасове користування земельної ділянки для сільськогосподарського використання із земель запасу сільської ради в межах ВАТ Фрунзе строком до 20-ти років загальною площею 29,6 га землі.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2000 р. Фрунзенська сільська рада передала ОСОБА_3 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання Фрунзенської сільської ради від 24 березня 1998 р. в оренду земельну ділянку площею 29,6 га

20 березня 2000 р. даний договір був посвідчений державним нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

У п.2.1 вказаного договору сторони визначили, що обумовлену в договорі земельну ділянку орендодавець передає орендареві у володіння і користування для сільськогосподарського використання на термін 20 років, з 24 березня 1998 р. по 24 березня 2018 р.

Пунктом 2.2 вказаного договору орендодавець зобов'язаний за рік до кінця терміну дії договору у письмовій формі попередити орендаря про неможливість поновлення договору.

Аналізуючи зазначені умови договору, суд встановив, що сторони по різному тлумачать положення п. 2.1 договору.

Судом встановлено, що договір укладений 20 березня 2000 р., тобто під час чинності ЦК Української РСР.

Відповідно до ст.161 ЦК Української РСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 17 Закону України Про оренду землі в редакції, що діяла на момент укладення договору, визначено, що термін договору оренди земельної ділянки (у тому числі й до настання певної умови) визначається за погодженням сторін, але не більш як на п'ятдесят років.

У п.2.1 договору зазначено, що договір укладено терміном на 20 років, з 24 березня 1998 р. по 24 березня 2018 р., тобто у вказаному договорі сторони за взаємною згодою визначили кінцевою датою дії договору - 24 березня 2018 р.

За такого суд не бере до уваги доводи позивача у позові та його представника ОСОБА_1 у судовому засіданні, що договір на даний час є чинним, та погоджується з доводами відповідачів щодо припинення дії договору оренди, починаючи з 25 березня 2018 р.

Також суд не погоджується з доводами позивача у позові та його представника у судовому засіданні щодо невиконання Відповідачем-1 обов'язку письмового повідомлення позивача про неможливість поновлення договірних стосунків, виходячи з наступного.

За загальними умовами виконання зобов'язань, визначеними ст.161 ЦК Української РСР, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вказівок договору.

Зобов'язання визначають права та обов'язки для його сторін.

Договір був укладений позивачем-орендарем з Фрунзенською (після перейменування Петропавлівською) сільською радою Доманівського району орендодавцем. Петропавлівська сільська рада припинила свою діяльність, про що в Державному реєстрі підприємств вчинений відповідний запис 09.06.2017 р.

Відповідач-1 не був стороною договору, як і не є правонаступником Петропавлівської сільради, а тому на відповідача-1 не покладені обов'язки за договором від 20.03.2000 р., відтак він не зобов'язаний повідомляти позивача про неможливість поновлення договірних стосунків.

За такого наявність діючого договору оренди позивачем у ході судового розгляду не доведена.

Відповідачем-2 12.06.2018 складені: акт обстеження земельної ділянки за № 221-ДК/229/АО/10/01, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом- земельною ділянкою за № 221-ДК/487/АП/09/01/-18. Зазначеними документами зафіксоване використання ОСОБА_3 земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

У самих актах зазначено про проведення перевірки за участю в.о. Начальника відділу земельних відносин Доманівського селищної ради ОСОБА_7, в той же час акти підписані лише представником ОСОБА_8, уповноваженою довіреністю.

Того ж дня за фактом самовільного зайняття земельної ділянки Відповідачем-2 складений припис про усунення порушень земельного законодавства та протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 без участі останнього. При цьому дані документи вручені ОСОБА_1 як представнику ОСОБА_3 Будь-які докази про ознайомлення безпосередньо ОСОБА_3 із приписом та протоколом суду не надані.

22 червня 2018 року за наслідками розгляду протоколу від 12 червня 2018 року №221-ДК/0120П/07/01/-18 ОСОБА_3, за його відсутності, притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки площею 29,60 га, при цьому зазначено про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53 ч. 1 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 170 грн. Про що Відповідачем-2 винесена постанова №221-ДК/0153По/08/01/-18.

Копію даної постанови у цей же день отримала ОСОБА_1 за довіреністю.

Позивач у позові та його представник ОСОБА_1 у судовому засіданні посилалася на те, що Відповідач-2 не мала повноважень на розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки не є старшим державним інспектором сільського господарства.

З такими доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України.

Відповідно до наказу Держгеокадастру №221-ДК від 21.05.2018 року «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» державному інспектору Держгеокадастру доручено здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом перевірки фактів використання земельної ділянки площею 29,6 га, яка розташована в межах території Доманівської селищної ради Доманівського району Миколаївської області.

За такого суд приходить до висновку, що на час складання протоколу та винесення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_3, державний інспектор Мереженко А.М. мала відповідні повноваження для розгляду справи про адміністративне правопорушення і накладення адміністративного стягнення, а тому доводи позивача про те, що посада вказаного інспектора не відноситься до визначених ст.244 КУпАП уповноважених осіб на розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст.53-1 КУпАП, є безпідставними.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в рішенні від 22.03.2018 року у справі №552/3951/17.

Разом з тим, суд приходить до висновку про доведеність позивачем та неспростування його доводів відповідачами в частині порушення його прав при оформленні матеріалів у справі про адміністративне правопорушення.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП розгляд справи за відсутності особа, яка притягається до адміністративної відповідальності здійснюється лише за наявності доказів щодо її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно частин 2-4 ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Аналогічні норми закріплені у Розділі ІІ Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19.01.2017 № 6, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 лютого 2017 р. за № 173/30041

Вимоги зазначених статтей КУпАП та інструкції Відповідачем-2 при складанні протоколу дотримані не були, за такого суд погоджується з доводами позивача про порушення вимог ст.ст.256, 268 КУпАП Відповідачем-2 відносно позивача.

Доводи Відповідача-2 про законність дій при складанні протоколу, оскільки його інтереси представляла представник за довіреністю ОСОБА_1, не заслуговують на увагу, оскільки складання протоколу відповідно до вимог ст.256 КУпАП має відбуватися за обов'язкової участі особи, відносно якої він складається, як і розгляд протоколу відповідно до вимог ст.268 КУпАП.

Крім цього, положення ст.ст.270, 271 КУпАП не передбачають участь при розгляді справи представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, окрім як законного представника, у випадках, визначених ч.1 ст. 270 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач-2 як суб'єкт владних повноважень не довела правомірності прийнятого нею спірного рішення (постанови) за відсутності особи, яка притягується до адмінвідповідальності.

За такого судом встановлено порушення прав ОСОБА_3 при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення та винесенні постанови, тобто встановлено прийняття Відповідачем-2 рішення без врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням зазначеного постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню

Керуючись ст.ст. 2, 6, 19, 77, 243-245, 271, 286 КАС України суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 221-ДК/0153По/08/01/-18 від 22.06.2018 р., винесену Державним інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за виконанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнськ управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого п.б ст.211 Земельного кодексу України, ст. 53-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у розмірі 170 грн. штрафу.

Справу відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : ОСОБА_9