Справа № 826/5242/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2018 року № 826/5242/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.01.2018,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Разом з тим, 07.05.2018 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 7 ч. 6 ст. 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Відповідно до ч. 2. ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, зміст якої відповідає змісту ч. 4 ст. 12 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частинами 5, 6 ст. 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Дослідивши клопотання позивача, матеріали справи, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання, заявленого представником позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було зафіксовано в акті камеральної перевірки №30/296-15-12-12-12-37002223 від 04.01.2018 порушення позивачем термінів сплати податкових зобов'язань з податку на прибуток по строкам сплати 20.02.2013 та 20.03.2013. За результатами акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 24.01.2018, відповідно до якого позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, що становить 27 812, 80 грн. за платежем податок на прибуток страхових організацій. Однак, позивач, вважає вказані дії протиправними, оскільки строк позовної давності щодо грошових зобов'язань по авансовим внескам з податку на прибуток сплив.

У встановлений судом строк, Головним управлінням ДФС у м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено що, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» несвоєчасно виплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 139 064, 00 грн., у зв'язку з чим, відповідачем відповідно до вимог п. 126.1 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України винесено податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу у розмірі 20% погашеної суми боргу.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2018 є правомірним та складеним з урахуванням норм діючого законодавства, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов'язання) по податку на прибуток Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Транс Іншуаренс».

За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт камеральної перевірки № 30/26-15-12-12-12-37002223 від 04.01.2018 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на прибуток Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Транс Іншуаренс» задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік.

Крім того, відповідно до інформації, що наведена в Акті перевірки, відповідачем взагалі не вказаний граничний термін сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток та не зазначена кількість днів затримки сплати узгодженого грошового зобов'язання в цифровому вираженні.

Позивач вважає, що ГУ ДФС у м. Києві умисно не зазначило граничний термін сплати та кількість днів затримки, оскільки у разі відображення вказаних даних в Акті перевірки, було б видно, що кількість днів затримки сплати складає більше ніж 1095 днів, а отже застосування штрафних санкцій до підприємства є протиправним.

Не погоджуючись з висновком Акту, 12.01.2018 суб'єкт перевірки подав до Головного управління ДФС у м. Києві заперечення № 142, в яких просив скасувати безнадійний податковий борг по податку на прибуток страхових організацій та пеню.

Однак, відповіді за подані заперечення отримано не було. Позивач вважає, що відповідач протиправно направив грошові кошти позивача на погашення зобов'язань по яких минув строк давності.

На підставі Акту перевірки 24.01.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , зі змісту якого вбачається порушення Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Транс Іншуаренс» строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток страхових організацій, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та на підставі ст. 126 Податкового кодексу України, за затримку більше 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 139 064, 00 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, що складає 27 812, 80 грн.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеним за її результатом податковим повідомленням-рішенням № від 24.01.2018, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Як встановлено судом, 04.01.2018 ГУ ДФС у м. Києві проводилася камеральна перевірка Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс», дані якої свідчать про порушення термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на прибуток позивача, задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2018, яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на прибуток страхових організацій у розмірі 20%, що становить 27 812, 80 грн.

Пунктом 75.1 та п.п. 75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з п.п. 76.1 та 76.2 ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Тобто, надані контролюючому органу повноваження проводити камеральні перевірки на підставі даних ЄРПН охоплюють, у тому числі, питання дотримання термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН (аналогічні правові висновки сформовані Верховним Судом України в тексті постанови від 06.03.2018 за результатами розгляду подібної адміністративної справи № 821/193/17).

При цьому статтею 102 ПК України встановлений строк давності для визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань платника податків, який складає 1095 днів.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - це 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Відповідно позовні вимоги контролюючого органу, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред'являтися протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а у разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Однак, як свідчать матеріали справи будь-яких заходів щодо стягнення податкового боргу з позивача по авансовим внескам з податку на прибуток за січень - лютий 2013 року з боку контролюючого органу протягом строків давності вжито не було, позовна заява про стягнення вказаного податкового боргу до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» контролюючим органом до адміністративного суду подана не була.

У зв'язку з викладеним, податковий борг Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» по авансовим внескам з податку на прибуток за січень-лютий 2013 року є безнадійним починаючи з 20.02.2016 та 20.03.2016, а тому підлягає списанню.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577 затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (надалі - Порядок №577), відповідно до пп.2.1.3 п.2.1 даного порядку, під терміном безнадійний податковий борг необхідно розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст.102 Податкового кодексу України.

Пунктом 3.1 Розділу ІІІ Порядку №577 передбачено, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

За змістом пункту 3.2 Порядку №577, днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до п.4.1 Порядку №577, у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.

Пунктом 4.3 Порядку №577 визначено, що в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Отже, відповідне рішення про списання безнадійного боргу приймається контролюючим органом у випадку наявності підстав, передбачених ст.101 Податкового кодексу України та з урахуванням Порядку №577.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, інформація, що зібрана податковим органом відносно платника податку поза межами 1095 днів не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2018, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Присудити на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Траст Іншуаренс» (03035, м. Київ, вул. Митрополита В. Липківського, буд. 45, офіс 501; ) понесені судові витрати у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур