Справа № 826/10212/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 жовтня 2018 року м. Київ № 826/10212/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні клопотання ОСОБА_1 про визнання підстав пропуску строку звернення до суду поважними та клопотання представника Служби безпеки України й представника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди, - без розгляду,

встановив:

05.07.2016 ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України, з урахуванням залученої в ході розгляду справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України (Штаб АТЦ при Службі безпеки України) та зміни позовних вимог, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 04.04.2015 №246-ОС про зменшення розміру додаткових видів його грошового забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 08.04.2015 №10/284-ос про його звільнення з посади відповідального співробітника сектору господарського забезпечення Штабу АТЦ при Службі безпеки України та зарахування у розпорядження начальника Штабу - заступника керівника АТЦ при Службі безпеки України;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 21.04.2015 №10/306-ос, яким внесено зміни до наказу Служби безпеки України про присвоєння йому військового звання «підполковник»;

- визнати бездіяльність Служби безпеки України щодо не призначення на рівну посаду або на нижчу посаду, але не більше як на один ступінь, - протиправною;

- поновити на посаді відповідального співробітника сектору господарського забезпечення Штабу АТЦ при Службі безпеки України, а у разі неможливості поновлення на вищевказаній посаді - призначити на рівну або нижчу, але не більше ніж на одну ступінь посаду;

- стягнути з Служби безпеки України суму не виплаченого грошового забезпечення за період з 04.04.2015 по день поновлення на посаді у розмірі, який був до прийняття протиправного наказу від 04.04.2015 №246-ОС;

- стягнути з Служби безпеки України суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Звертаюсь до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк звернення до суду, посилаючись на те, що до подання позовної заяви ним застосовано процедуру досудового врегулювання спірних правовідносин шляхом неодноразового звернення до керівництва як в усній, так і в письмовій формі і лише після використання всіх можливих засобів позасудового захисту своїх прав він звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, а також запропоновано відповідачу надати заперечення та витребувано у сторін докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2017 адміністративну справу №826/15757/16 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Службою безпеки України подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки на їх думку, наведені позивачем підстави пропуску строку для звернення з позовною заявою до суду у розумінні КАС України є неповажними. ОСОБА_1 дізнався про оскаржувані накази у 2015 році, а з позовом у цій справі звернувся лише в липні 2016 року. Такого ж змісту клопотання подано і представником Штабу АТЦ при Службі безпеки України.

В свою чергу суд, заслухавши надані в ході розгляду справи позивачем та представниками сторін й третьої особи пояснення, дослідивши матеріали справи, при вирішенні поставлених на розгляд суду клопотань, з'ясовуючи питання щодо початку перебігу строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поважності підстав його пропуску, виходить з наступного.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Служби безпеки України на офіцерських посадах.

16.05.2013 позивача на підставі наказу Служби безпеки України №519-ос призначено на посаду відповідального співробітника сектору господарського забезпечення Штабу АТЦ при Службі безпеки України.

Наказом Голови Служби безпеки України від 15.07.2014 №1350-ос позивачу за сумлінне виконання обов'язків в зоні Антитерористичної операції достроково присвоєно військове звання «полковник».

Наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 04.04.2015 №246-ос ОСОБА_1 встановлено надбавку у розмірі 1% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно з пунктом 2.3.2, а також надбавку в розмірі 1% посадового окладу згідно з пунктом 2.3.5 та знижено розмір преміювання до 1% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Наказом Голови Служби безпеки України «По особовому складу» від 08.04.2015 №10/248-ос у зв'язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 05.01.2015 №1/ДСК позивача за підпунктом «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 зараховано в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника АТЦ при Службі безпеки України зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат, преміювання і матеріального забезпечення з 08.04.2015 по 08.07.2015.

Наказом Голови Служби безпеки України «По особовому складу» про внесення змін до деяких наказів Служби безпеки України «По особовому складу» від 21.04.2015 №10/306-ос відповідно до статті 13 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 №2229-ХІІ та з урахуванням результатів опрацювання матеріалів щодо присвоєння військових звань деяким військовослужбовцям штабу АТЦ при Службі безпеки України внесено зміни до наказу Служби безпеки України від 15.07.2014 №1350-ос, а саме виключено слово «підполковник».

Вважаючи зазначені накази протиправними, позивач неодноразово звертався до керівництва Служби безпеки України в усній та в письмовій формі - з рапортами від 23.04.2016, 30.05.2016, 09.12.2016, 09.02.2017, 23.02.2017, 26.04.2017, 02.06.2016, в яких просив припинити порушення його прав та призначити його на посаду відповідального співробітника Штабу АТЦ при Службі безпеки України чи іншу посаду в Службі безпеки України, виплатити грошове забезпечення за період із серпня 2015 року, надати йому витяги з наказів про зарахування в розпорядження, про здійснення організаційно-штатних змін у Штабі АТЦ та секторі господарського забезпечення, довідку про день закінчення періоду перебування його в розпорядженні, про суму грошового забезпечення.

При цьому, як вбачається з довідок про бесіди з позивачем від 28.10.2015, 13.01.2016, 30.05.2016 Штабом АТЦ при Службі безпеки України вживалися заходи для працевлаштування позивача, зокрема направлялися запити до підрозділів ЦУ, регіональних органів та закладів Служби безпеки України з приводу необхідності розгляду питання щодо подальшого проходження військової служби співробітниками, які перебувають у розпорядженні начальника Штабу АТЦ при Службі безпеки України, у тому числі й позивача.

Листом від 23.05.2016 №33/л/617 т.в.о. начальника Штабу заступника керівника Центру позивача повідомлено про відсутність можливості призначити його на іншу посаду в Штабі АТЦ при Службі безпеки України через відсутність відповідної вакантної посади.

До суду з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся 05.07.2016.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 6 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі, регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, згідно з частинами першою, третьою статті 99 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У свою чергу, згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В пункті 17 частини першої статті 4 КАС України в редакції після 15.12.2017, визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та за загальним правилом становить шість місяців, крім справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, для яких такий строк - один місяць.

Водночас, перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 КЗпП України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.03.2018 у справі №809/401 7/13-а, висновки якого відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України підлягають безальтернативному врахуванню судами.

Крім того, у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 Конституційним Судом України роз'яснено, що положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Виходячи з цього, суд звертає увага на те, що оскаржуваний позивачем наказ Голови Служби безпеки України від 04.04.2015 №246-ОС про зменшення розміру додаткових видів грошового забезпечення безпосередньо стосується питання щодо розміру отримуваних ним коштів за виконання покладених на нього обов'язків під час проходження військової служби в Службі безпеки України і заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача на його користь суми не виплаченого грошового забезпечення за період з 04.04.2015 по день поновлення на посаді у розмірі, який був до прийняття зазначеного наказу, є похідною від вимоги про визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Отже, оскільки вказані вимоги є взаємопов'язаними та випливають одна з іншої, то з огляду на вищенаведені законодавчі норми, правовий висновок Верховного Суду та правову позицію Конституційного Суду України, вони обидві безпосередньо стосуються питання про стягнення на користь позивача належного йому грошового забезпечення військовослужбовця та, відповідно, не обмежуються строком звернення до суду.

З приводу строку звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання протиправними і скасування наказів Голови Служби безпеки України від 08.04.2015 №10/284-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади відповідального співробітника сектору господарського забезпечення Штабу АТЦ при Службі безпеки України та зарахування в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника АТЦ при Службі безпеки України від 21.04.2015 №10/306-ос, яким внесено зміни до наказу Служби безпеки України про присвоєння військового звання «підполковник», суд зазначає наступне.

Як встановлено вище, позивач, маючи законне сподівання на врегулювання виниклих між ним і відповідачем спірних правовідносин у досудовому порядку, неодноразово намагався захистити свої права, які він вважає порушеними оскаржуваними наказами, в інший спосіб, зокрема шляхом неодноразових звернень до керівництва Служби безпеки України в усній формі (відповідні співбесіди) та в письмовій (шляхом звернення з рапортами), але вичерпавши всі можливі досудові способи захисту він, реалізуючи своє конституційне та гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на судовий захист, звернувся до суду з позовом у цій справі.

При цьому, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, у справі «Іліан проти Туреччини» (рішення від 27.06.2000) Європейським Судом з прав людини визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, з огляду на викладене та враховуючи обставини даної справи, зокрема щодо тривалості процедури досудового врегулювання спору, яка була вичерпана позивачем, але не призвела до очікуваного ним результату, зокрема до поновлення його прав, які він вважає порушеними відповідачем, а також звертаючи увагу на те, що про всі обставини виниклих спірних правовідносин йому стало відомо лише після отримання відповідей керівництва Служби безпеки України на його звернення (усні та рапорти), з метою забезпечення реалізації права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для поновлення йому строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Крім того, суд також враховує й те, що позовні вимоги в частині оскарження позивачем наказу про його звільнення з посади з вимогою про стягнення з відповідача на його користь суми не виплаченого грошового забезпечення, яка визначається періодом з 04.04.2015 по день поновлення на посаді, тобто, окрім іншого, потребує вирішення такої вимоги.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не призначення його на рівнозначну посаду або на нижчу посаду, але не більше як на один ступінь, тобто вимогу, яка направлена на припинення триваючого стану правопорушення та, з урахуванням вище встановлених обставин, в даному випадку не є такою, що заявлена з пропуском строку звернення до суду.

При цьому, суд зазначає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про поновлення його на посаді та про стягнення завданої моральної шкоди є похідними від вищевказаних вимог, а тому, з огляду на зазначене, підлягають розгляду судом.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, доводи відповідача й третьої особи про те, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення з позовною заявою до суду у цій справі у розумінні КАС України є неповажними, оскільки про оскаржувані накази він дізнався у 2015 році, а з позовом звернувся лише у липні 2016 року, суд відхиляє як необґрунтовані та формальні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення клопотання позивача про визнання підстав пропуску строку звернення до суду поважними, поновлення йому вказаного строку як такого, що пропущений з поважних причин, а також вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача й третьої особи про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 254 КАС України,

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання підстав пропуску строку звернення до суду поважними - задовольнити.

Визнати поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним адміністративним позовом до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди.

В задоволенні клопотань представника Служби безпеки України та представника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Чудак