Справа № 826/16025/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 жовтня 2018 року м. Київ № 826/16025/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пащенко К.С., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук

Катерини Леонідівни

про визнання дій приватного виконавця протиправними

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни (адреса: 04032, м. Київ, вул. Терещенська, 2, оф. 21), в якому просить суд:

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. щодо відкриття виконавчого провадження № 57260656 незаконними та протиправними;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2018 № 57260656;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. про накладення арешту на майно боржника від 21.09.2018;

зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо примусового виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2018.

В якості підстав позову, позивач зазначив, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 796/165/2018 надано дозвіл на виконання рішення Арбітражного суду (м. Гаага, Королівство Нідерландів) від 02.05.2018 у справі ПТС № 2015-36 про стягнення сум з боржника - Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації в якості компенсації за відповідне нерухоме майно, в якості забезпечення виконання рішення накладено арешт на прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (адреса: 01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26, , міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA НОМЕР_2), частина яких перебуває у власності ОСОБА_1

Позивач вказав, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Каракащук К.Л. вчинено протиправні дії щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно з порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Разом з тим, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 вказаного Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою захисти свої права внаслідок протиправних дій приватного виконавця з виконання рішення Арбітражного суду (м. Гаага, Королівство Нідерландів) від 02.05.2018 у справі ПТС № 2015-36, дозвіл на виконання якого надано ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 796/165/2018.

Порядок визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання третейських судів передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (по тексту - ЦПК України).

Главою 3 розділу ІХ та параграфом 2 глави 2 ЦПК України врегульовано порядок визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо його місце знаходиться за межами України.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦПК України, справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України.

Згідно ч. 1 ст. 475 ЦПК України, питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави.

Разом з цим, при виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Такий висновок підтверджений у частині першій статті 74 Закону № 1404-VIII, згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені: а) сторонами, б) іншими учасниками та в) особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідні висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 213/2012/16 (провадження № 14-13цс18). Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 № К/9901/1189/18 та від 19.02.2018 № К/9901/6550/18.

З матеріалів позовної заяви видно, що позивач звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця Каращук К.Л. щодо прийняття постанов від 19.09.2018 і 21.09.2018 про відкриття виконавчого провадження ВП № 57260656 та накладення арешту на майно за виконавчим документом виданим Апеляційним судом міста Києва, а саме ухвалою від 05.09.2018 у справі № 796/165/2018.

Таким чином враховуючи, що процедура визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, що знаходиться за межами України, являє собою провадження у суді, який розглянув справу як суд першої інстанції, результатом якого є прийняття рішення суду щодо надання/ненадання дозволу на його виконання та, у разі задоволення заяви, судом видається відповідний виконавчий документ, з урахуванням того, що відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, що, при цьому, не виключає право на таке оскарження особою, яка не має статусу сторони за виконавчим провадженням ВП № 57260656, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а відтак, наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі за відповідним позовом останнього.

За п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про визнання дій приватного виконавця протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ч. 4 ст. 170 КАС України, ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено.

Суддя К.С. Пащенко