Справа № 2а-587/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2012-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2012 року № 2а-587/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроссвіль"

до

Київської міської ради, за участі Прокуратури міста Києва

про

визнання протиправним та скасування рішення від 14.07.2011р. №796/6183

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач –товариство з обмеженою відповідальністю «Гроссвіль»- звернувся до суду з вимогами, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про визнання протиправними та скасування п. 1, 2 рішення Київської міської ради від 14.07.2011 №796/6183 «Про розгляд протесту заступника прокурора міста Києва від 12.04.2010 №07/4-149вих-10 на рішення Київської міської ради від 27.11.2008 №748/748 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Гроссвіль»земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування накриття відкритої частини Святошинсько-Броварської лінії метро з обладнанням пішохідними містками, створенням приміщень торговельного-офісного та розважального призначення, паркінгу, супутньої інфраструктури на проспекті Броварському (перетин з вул. Будівельників) у Дніпровському районі м. Києва».

Відповідач –Київська міська рада –заперечував проти задоволення позовних вимог, проте письмових пояснень по суті позовних вимог суду не надав.

Прокуратура міста Києва –заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та зазначила, що оскаржуване рішення прийнято на підставі протесту прокурора оскільки відведення земельних ділянок відбулось з порушенням вимог Земельного та лісового кодексів України та програми розвитку зеленої зони м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 №806/3381. Крім того, представник Прокуратури міста Києва зазначив, що Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»визначено право органів місцевого самоврядування привести у відповідність з законодавством прийняті ним рішення з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.

19.03.2012 в судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання стосовно доцільності розгляду справи в порядку письмового провадження. Представники сторін проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували, тому з урахуванням ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 27.11.2008 № 748/748 ТОВ "Гроссвіль" відведено земельні ділянки загальною площею 4,2 га для будівництва, експлуатації та обслуговування накриття відкритої частини Святошинсько-Броварської лінії метро з обладнанням пішохідними містками, створенням приміщень торговельно-офісного та розважального призначення, паркінгу, супутньої інфраструктури на просп. Броварському у Дніпровському районі м. Києва.

Суд звертає увагу, що зазначене рішення Київської міської ради відповідно до вимог ст. 20, 21 Закону України «Про прокуратуру»в судовому порядку на оскаржувалось.

Згідно частини 1 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Стаття 3 Земельного кодексу України зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»від 21.05.1997 № 280/97-ВР, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

При цьому у ст. 25, ч. 4 ст. 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради

Законом України "Про прокуратуру", на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування., прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України.

Зокрема, статтею 21 Закону України «Про прокуратуру»установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником прокурора міста Києва 12.04.2010 винесено протест №07/4-149вих-10 на зазначене рішення Київської міської ради.

14.07.2011 на пленарному засіданні Київської міської ради вищевказаний протест заступника прокурора м. Києва задоволено та скасовано рішення Київської міської ради №748/748 від 27.11.2008 “Про передачу ТОВ “Гроссвіль” земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування накриття відкритої частини Святошинсько-Броварської лінії метро з обладнанням пішохідними містками, створенням приміщень торгівельно-офісного та розважального призначення, паркінгу, супутньої інфраструктури на проспекті Броварському (перетин з вул. Будівельників) у Дніпровському районі м. Києва” (пункти 1, 2 зазначеного рішення).

Так, п. 36 ч.1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР визначено право ради скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни, зокрема скасовувати дозволи на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення.

Крім того, пунктом "б" статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено право органів місцевого самоврядування привести у відповідність із законодавством прийняті ними рішення з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (абзац другий)‚ тобто змінити власні акти.

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Згідно зі статтями 3, 8, 19 Конституцією України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Враховуючи, що індивідуально-правові акти, зокрема, місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки, одностороннє скасування радами цих актів порушує право зазначених осіб на розгляд їх справ відповідно до встановленої Конституцією і законами України процедури.

Крім того, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N7-рп/2009за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»(справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 27.09.2009 рішення Київської міської ради №748/748 виконано в повному обсязі, а саме між Позивачем та Відповідачем укладено наступні договори земельних ділянок: від 27.08.2009 №66-6-00534, №66-6-00535, №66-6-00536, №66-6-00537, №66-6-00538, №66-6-00539, №66-6-00540, №66-6-00541. Позивачем за всіма вищезазначеними договорами сплачено орендну плату.

Оскільки рішення №748/748, яке є індивідуально-правовим актом та на час прийняття оскаржуваного рішення було виконано в повному обсязі, між сторонами виникли та існують правовідносини з оренди землі, позивач заперечував проти скасування зазначеного рішення, оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах закону та є протиправним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “ Гроссвіль” підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Гроссвіль».

2. Визнати протиправними та скасувати п. 1, 2 рішення Київської міської ради від 14.07.2011 №796/6183 «Про розгляд протесту заступника прокурора міста Києва від 12.04.2010 №07/4-149вих-10 на рішення Київської міської ради від 27.11.2008 №748/748 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Гроссвіль»земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування накриття відкритої частини Святошинсько-Броварської лінії метро з обладнанням пішохідними містками, створенням приміщень торговельного-офісного та розважального призначення, паркінгу, супутньої інфраструктури на проспекті Броварському (перетин з вул. Будівельників) у Дніпровському районі м. Києва»

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда