Справа № 1640/2737/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 1640/2737/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018, (суддя Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.08.18) по справі № 1640/2737/18

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до Полтавської міської виборчої комісії Полтавської області

про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської виборчої комісії Полтавської області, в якій просили визнати протиправними дії Полтавської міської виборчої комісії Полтавської області стосовно прийняття рішення від 05.08.2018 щодо звернення Полтавської міської виборчої комісії до вищих керівних органів політичних партій "Рідне Місто", "Об'єдання "Самопоміч", "Соціал-демократичної партії" щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за народною ініціативою; визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської міської виборчої комісії Полтавської області від 05.08.2018 щодо звернення Полтавської міської виборчої комісії до вищих керівних органів політичних партій "Рідне Місто", "Об'єдання "Самопоміч", "Соціал-демократичної партії" щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за народною ініціативою.

Разом з позовною заявою позивачами подана заява про забезпечення адміністративного позову, в якій позивачі просили:

- зупинити дію рішення Полтавської міської виборчої комісії Полтавської області стосовно прийняття рішення від 05.08.2018 щодо питання відкликання депутатів Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за народною ініціативою та звернення до вищих керівних органів партій, місцеві організації яких висували вказаних депутатів, до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі;

- заборонити вищому керівному органу Політичної партії "Рідне Місто" розглядати та приймати рішення щодо відкликання за народною ініціативою депутатів Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

- заборонити вищому керівному органу Політичної партії "Об'єднання "Самопоміч" розглядати та приймати рішення щодо відкликання за народною ініціативою депутата Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_2;

- заборонити вищому керівному органу Політичної партії "СОЦІАЛ-ДЕМОКРАТИЧНА ПАРТІЯ" (ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ "ПРОСТИХ ЛЮДЕЙ СЕРГІЯ КАПЛІНА") розглядати та приймати рішення щодо відкликання за народною ініціативою депутата Полтавської міської ради сьомого скликання ОСОБА_6;

- заборонити Полтавській міській виборчій комісії Полтавської області визнати обраними депутатами наступних за черговістю кандидатів у депутати від місцевих організацій Політичної партії "Рідне місто", Політичної партії "Об'єднання "Самопоміч", партії "СОЦІАЛ-ДЕМОКРАТИЧНА ПАРТІЯ" (ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ "ПРОСТИХ ЛЮДЕЙ СЕРГІЯ КАПЛІНА") та відповідно здійснювати офіційне оголошення про це на пленарному засіданні сесії Полтавської міської ради сьомого скликання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 р. в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Позивачі, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати вказану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким в повному обсязі задовольнити клопотання позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні питання, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, до прийняття у справі судового рішення по суті, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача. Фактично забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.2008 р. застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Наведені заявником обставини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали даної справи не містять об'єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає очевидних ознак протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, як підстави для забезпечення адміністративного позову та зазначає, що наявність чи відсутність протиправності рішення суб'єкта владних повноважень є предметом даного спору та підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому задоволення заяви позивача про забезпечення позову означатиме фактично вирішення справи по суті позовних вимог, що є недоцільним.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що необґрунтованості заявленого позивачем заяви про забезпечення позову та як наслідок, відсутності правових підстав для його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 по справі № 1640/2737/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 по справі № 1640/2737/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України..

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Калитка
Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2018 р.