Справа № 807/243/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/243/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Іванчулинця Д.В.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (вул. Криворівня, буд. 253, смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, 90630, РНОКПП НОМЕР_1), в особі представника ОСОБА_1 (вул. Загорська, буд. 51, оф. 11, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатської області, 88000, ) про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 жовтня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 17 жовтня 2018 року.

29 березня 2018 року ОСОБА_3 (далі позивач) в особі представника ОСОБА_1 (далі - представник позивача) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач), яким просить 1) прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі; 2) визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 371 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського відділення поліції Тячівського ГУПК в Закарпатській області» від 21 лютого 2018 року, яким на старшого сержанта поліції сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України; 3) визнати незаконним та скасувати п. 6 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатської області № 42 о/с «По особовому складу», яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в Національній поліції України старшого сержанта поліції сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 Івановича; 4) поновити ОСОБА_3 на службі в Національній поліції України; 5) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток у вигляді вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент винесення рішення з розрахунку 414,82 грн. за день; 6) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою судді від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 26 липня 2018 року судом прийнято рішення про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 2 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 21 лютого 2018 року № 371 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції. У звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби наказом від 26 лютого 2018 року № 42 о/с позивача звільнено зі служби. Вказані накази позивач вважає протиправними, оскільки документи, на підставі яких вони були прийняті, не являються підставою для обґрунтованого накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Так, у протоколі медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння відсутнє заключення щодо наявності чи відсутності стану алкогольного спяніння у позивача. Крім того, до протоколу включено показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, а тому такі показники не можуть братись до уваги та свідчити про стан алкогольного спяніння.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, відповіді на відзив, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим що 28 січня 2018 року співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП на стаціонарному посту «Лазещина» Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП. У ході проведення перевірки встановлено, що працівники сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, серед яких і позивач, які знаходилися на посту «Лазещина», перебували в однострої, з табельною зброєю та в стані алкогольного спяніння. Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння позивач перебував у стані алкогольного спяніння. Розпивання алкогольних напоїв в адмінбудівлі посту «Лазещина» Рахівського ВП та перебування на службі в стані алкогольного спяніння є грубим порушенням службової дисципліни, недотриманням вимог ст. ст. 1, 2, 7 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Правил етичної поведінки поліцейських. Як наслідок, за результатами проведеного службового розслідування прийнято наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ про його звільнення зі служби в поліції. На думку відповідача, спірні накази є правомірними, оскільки відповідачем було належним чином проведено службове розслідування, висновками якого підтверджено факт грубого порушення службової дисципліни. За наведених обставин відповідач вказує на законне звільнення позивача у межах наданих повноважень, а тому позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив, посилаючись на правомірність оскаржених наказів. У звязку з вищенаведеним просить суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні свідок - старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_4 пояснив, що 28 січня 2018 року проводив перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту «Лазещина». Під час перевірки ним було встановлено, що на вказаному посту у працівників сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, серед яких був і ОСОБА_3, були явні ознаки алкогольного спяніння. Вказаним особам було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для встановлення ступеня алкогольного спяніння. За результатами медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю встановлено, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного спяніння. Про вказані події свідком було складено рапорт на імя начальника Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_5

У судовому засіданні свідок - старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_6 показав, що також проводив вказану перевірку на стаціонарному посту «Лазещина», під час якої встановлено перебування на вказаному посту працівників з ознаками алкогольного спяніння.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

У надісланому на адресу суду 24 квітня 2018 року клопотанні представником відповідача ставиться питання про залишення без розгляду даної позовної заяви у звязку із пропуском місячного строку звернення до суду. Зокрема, йдеться про те, що ОСОБА_3 було звільнено 26 лютого 2016 року, натомість, останній звернувся до суду тільки 29 березня 2018 року, тобто, із пропуском місячного строку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду 26 березня 2018 року, надіславши позовну заяву і додані до неї матеріали поштовим звязком, про що свідчить відповідний штамп на конверті із зазначенням дати, що міститься у матеріалах справи.

За вищенаведених обставин суд констатує, що ОСОБА_3 не пропущено місячний строк звернення до суду з позовом, відтак, клопотання про залишення без розгляду позовної заяви до задоволення не підлягає.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, старший сержант ОСОБА_3 перебував на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

28 січня 2018 року старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_4 разом з оперуповноваженим в ОВС відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_7 та старшим оперуповноваженим відділу оперативних розробок Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_6 здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту «Лазещина».

Вказаною перевіркою встановлено перебування поліцейських сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на стаціонарному посту «Лазещина» у форменому одязі, з табельною вогнепальною зброєю, у стані алкогольного спяніння, про що старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_4 був складений рапорт.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області «Про призначення службового розслідування» від 30 січня 2018 року № 204 призначено службове засідання за вказаним фактом. Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від № 230 від 12 березня 2013 року.

Про результати службового розслідування складено висновок від 21 лютого 2018 року, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області. Відповідно до вказаного висновку відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, - підтвердилися.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області № 371 від 21 лютого 2018 року «Про притягнення до відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП» за порушення вимог ст. ст. 1, 2, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09 листопада 2016 року та вимог п. 1, пп. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» , що проявилося у вживанні алкогольних напоїв на стаціонарному посту «Лазещина», перебуваючи в однострої з табельною зброєю та подальшій втечі з посту, що негативно вплинуло на імідж поліції в цілому та могло призвести до негативних наслідків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_3 відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Закарпатській області № 42 о/с від 26 лютого 2018 року старшого сержанта поліції ОСОБА_3 - поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» за п. 6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 26 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» .

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Як визначено ч. 2 ст. 19 Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Так, під час проведеного службового розслідування за фактом перебування на службі в стані алкогольного спяніння окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП встановлено, що 28 січня 2018 року близько 17.30 год. співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВН ГУНП на стаціонарному посту «Лазещина» Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП. У ході проведення перевірки було встановлено, що згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції на стаціонарному посту «Лазещина» у період часу з 08.00 год. 28 січня 2018 року по 08.00 год. 29 січня 2018 року несли службу поліцейські сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Крім того, на стаціонарному посту «Лазещина» Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП було виявлено попередній наряд Рахівського відділення поліції, а саме - інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 та поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_11, які згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції несли службу у період часу з 08.00 год. 27 січня 2018 року по 08.00 год. 28 січня 2018 року.

Працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України та ВІОС УКЗ ГУНП встановлено, що вказані працівники сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, серед яких і ОСОБА_3, які знаходилися на посту «Лазещина», перебували в однострої, з табельною зброєю та в стані алкогольного спяніння. У звязку з цим їм було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для проходження медичного огляду з метою встановлення ступеню алкогольного спяніння.

Однак, дану вимогу працівники Рахівського відділення поліції не виконали та стали себе поводити неадекватно, при цьому намагалися втекти з місця події.

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння, виданого Рахівською районною лікарнею 28 січня 2018 року № 26 ОСОБА_3 (1,46 проміле) перебував у стані алкогольного спяніння.

Опитані особи, зокрема, ОСОБА_3 категорично заперечив вживання алкогольних напоїв на службі. Разом з цим, пояснити виявлені у медичному закладі проміле алкогольного спяніння не зміг.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджено факт перебування позивача у стані алкогольного спяніння під час служби.

Крім того, судом для всебічного та об'єктивного розгляду справи допитано в якості свідків старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_4, старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_6, які в судовому засіданні також підтвердили факт перебування ОСОБА_3 на службі у стані алкогольного спяніння.

Вказані обставини повністю відповідають фактам, викладеним у рапорті старшого оперуповноваженого ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року, на підставі якого було проведено службове розслідування.

По справі встановлено, що 28 січня 2018 року медичне освідчення ОСОБА_3 для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння здійснювала ОСОБА_12 (яку в судове засідання викликали в якості свідка, однак, остання у судове засідання не зявилася). За результатами зазначеного медичного освідчення складено протокол № 26. Вказане медичне освідчення здійснювалося за допомогою газоаналізатору Drager Аlcotest 5510. Згідно результатів тесту позивач знаходився у стані алкогольного спяніння (1,46 проміле), про що ОСОБА_12 внесено запис до протоколу медичного освідчення. При цьому, нею не було зазначено заключення медичного освідчення у п. 14 вказаного протоколу.

Разом з тим, судом встановлено, що стан алкогольного спяніння позивача підтверджується записом ОСОБА_12 у журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні встановлено, що позивач стверджував, що алкогольні напої вживав ввечері 28 січня 2018 року вдома.

Проте, суд критично ставиться до протилежних пояснень позивача та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки у наданих під час службового розслідування поясненнях 28 січня та 29 січня 2018 року він зазначав, що алкогольні напої на посту не вживав, а тому не мав ознак алкогольного спяніння. Однак, про факт вживання алкогольних напоїв 28 січня 2018 року вдома після роботи не повідомив.

Крім того, із п. 10 протоколу медичного освідчення ОСОБА_3 вбачається, що, з його слів, за останні 12 годин алкогольні напої він не вживав.

Щодо посилань позивача та його представника на те, що під час огляду позивача на стан алкогольного спяніння до протоколу медичного освідчення включені показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, які не можуть братися до уваги та свідчити про стан алкогольного спяніння, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва № 12-01/8843 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 відповідає вимогам експлуатації. Вказане свідоцтво чинне до 28 грудня 2017 року.

Медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння здійснювалося 28 січня 2018 року.

Разом з тим, відповідність вказаного засобу вимірювальної техніки встановленим вимогам свідчить його наступна повірка, що підтверджується свідоцтвом № 35/18-1425 від 01 березня 2018 року.

Крім того, згідно листа Рахівської районної лікарні від 27 червня 2018 року підтверджено справність газоаналізатора Drager Alcotest 5510 в проміжок часу з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Позивачем не надано доказів несправності вказаного засобу вимірювальної техніки у вказаний період та судом не здобуто такі докази під час розгляду справи. Відтак, суд приходить до висновку, що відсутність у період з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки не являється свідченням його несправності чи невідповідності встановленим вимогам.

Також суд зазначає, що позивач був ознайомлений з результатами медичного освідчення, що підтверджує його підпис у пункті 15 вказаного Протоколу від 28 січня 2018 року № 26, однак не вказав, що не згідний з результатом проведення огляду спеціальним технічним засобом.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року № 6 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Так, факт перебування позивача 28 січня 2018 року у стані алкогольного спяніння, окрім протоколу медичного освідчення, підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні, та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ № 1179 від 09 листопада 2016 року, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що повязано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно пп. 6 п. 2 Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено:перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються обставинами, встановленими під час судового розгляду, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 6 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі, - з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, що знайшли своє відображення у грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських, що підтверджується матеріалами справи, - є проступком, несумісним з перебуванням на службі в поліції.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржених наказів та поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність та обґрунтованість прийнятих наказів, з огляду на що суд вважає, що відсутні підстави для визнання їх протиправними та для поновлення ОСОБА_3 на службі в Національній поліції, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (вул. Криворівня, буд. 253, смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, 90630, РНОКПП НОМЕР_1), в особі представника ОСОБА_1 (вул. Загорська, буд. 51, оф. 11, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатської області, 88000, ) про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяОСОБА_13