Справа № 0940/1303/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2018 р. справа № 0940/1303/18
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності та пені в загальному розмірі 93 119,54 гривень, -
Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі по тексту також позивач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) 25.07.2018 звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту також відповідач, ФОП ОСОБА_1М.) про стягнення податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності та пені в загальному розмірі 93 119,54 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі самостійно визначені податкові зобовязання із орендної плати за землю за квітень-грудень 2016 року в розмірі 36 999,18 гривень та січень-грудень 2017 року в розмірі 52 292,16 гривень. Крім того, у відповідача згідно даних облікової картки платника податків за несвоєчасну сплату узгоджених зобовязань числиться заборгованість по несплаченій пені з орендної плати за землю за період з 30.07.2015 по 28.09.2017 в сумі 3 828,20 гривень. Вказані грошові зобовязання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобовязанням) відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становив 93 119,54 гривень, і несплачений відповідачем до бюджету.
За наслідками виконання позивачем ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.08.2018, на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також КАС України) відкрито провадження адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с. 1-2).
Уповноважена особа відповідача 21.08.2018 отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі за адресою місця реєстрації. занесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 43). ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 14.08.2018.
В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення і виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, на підставі положення частин 2, 8 статті 262 КАС України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Встановлено, що ОСОБА_1 22.02.2005 зареєстрована як фізична особа-підприємець та була взята на облік Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.02.2018 (а.с. 24-25).
Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Плата за землю (земельний податок та/або орендна плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) згідно підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10, підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 Податкового кодексу України відноситься до місцевих податків.
Досліджуючи обставини щодо наявності у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за землю, яка виникла у результаті самостійно задекларованої до сплати суми податкового зобовязання згідно декларацій, суд зазначає наступне.
Виходячи із положень підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269, пункту 288.2 статті 288 Податкового кодексу України відповідач є платником орендної плати за землю.
Положеннями пункту 287.3 статті 287 та пункту 288.1 статі 288 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Із матеріалів справи судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сформовано і подано позивачу податкові декларації з орендної плати за землю за 2016 рік від 19.02.2016 та за 2017 рік від 20.02.2017, в яких відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобовязань за весь 2016 рік на загальну річну суму 49 332,24 гривень та 2017 рік на загальну річну суму 52 292,16 гривень (а.с. 10-11, 12-13). Самостійно визначені зобовязання за квітень-грудень 2016 року в розмірі 36 999,18 гривень і за січень-грудень 2017 року в розмірі 52 292,16 гривень відповідач не сплатив, а тому на момент розгляду справи самостійно задекларований податковий борг з орендної плати за землю в загальному розмірі становить 89 291,34 гривень.
Згідно положень пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.
З огляду на вказане самостійно визначене відповідачем зобовязання із орендної плати за землю в загальній сумі 89 291,34 гривень, які несплачені нею у строк встановлений пунктом 287.3 статті 287 Кодексом, являється узгодженою заборгованістю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Відповідно до підпункту 129.1.2. пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного контролюючим органом у випадках, не повязаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань (підпункт 129.3.1. пункт 129.3 статті 129 ПК України).
Пунктом 129.4 статті 129 вказаного Кодексу передбачено, що на суми грошового зобовязання, визначеного підпунктами 129.1.1. та 129.1.2. пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобовязання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Наявний у матеріалах справи витяг із облікової картки платника податків відповідача з орендної плати з фізичних осіб за період з 31.12.2016 по 31.12.2017, а також розрахунок пені за період з 30.07.2015 по 28.09.2017 свідчать про те, що за відповідачем рахується пеня в сумі 3 828,20 гривень, яка числиться і нарахована по особовому рахунку за несвоєчасну сплату податкових зобовязань (а.с. 17-19, 39).
Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання протягом установленого строку.
Податковий борг відповідача підтверджується податковими деклараціями з орендної плати за землю за 2016 рік від 19.02.2016 та за 2017 рік від 20.02.2017, податковою вимогою форми "Ф" за №1674-25 від 19.06.2015, довідкою про суму податкового боргу за платежами від 16.07.2018, розрахунком податкового боргу орендної плати за землю, розрахунком пені по відповідачу за період з 30.07.2015 по 28.09.2017, витягами із облікової картки платника податків з орендної плати з фізичних осіб, які містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 10-11, 12-131, 15-23, 36-38, 39, 40).
Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно розраховане відповідачем грошове зобовязання з орендної плати за землю та нарахована контролюючим органом пеня за несвоєчасну сплату податкових зобовязань з орендної плати за землю в загальній сумі 93 119,54 гривень, являється податковим боргом відповідача.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.
Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобовязання у терміни визначені ПК України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 93 119,54 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.
У звязку із цим суд зазначає, що за змістом пункту 97.1, абзацу 2 пункту 97.3, підпункту 97.4.3. пункту 97.4 ПК України у цій статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобовязань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи - підприємця є така фізична особа.
Системний аналіз коментованих норм закону свідчить, що у спірних відносинах ОСОБА_1, втративши статус платника податків як фізичної особи-підприємця, не позбулася обовязку погасити усі податкові зобовязань (борги), які виникнули в неї за період здійснення підприємницької (господарської) діяльності.
Припинення підприємницької діяльності не змінило статусу ОСОБА_1 як відповідача у даній справі.
На переконання суду відповідач зобов'язана погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у ОСОБА_1 є визначальним для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 93 119,54 гривень, є обґрунтованими, та підлягає до задоволення щодо відповідача як фізичної особи.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід місцевого бюджету податковий борг з орендної плати за землю в сумі 93 119,54 гривень (девяносто три тисячі сто девятнадцять гривень пятдесят чотири копійки).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач - фізична особа ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), АДРЕСА_1, 76009.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2