Справа № 826/12166/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року № 826/12166/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Міський магазин» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації),
провизнання протиправним та скасування наказу в частині, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент промисловості), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту промисловості від 25 січня 2018 року № 9-з, що стосується демонтажу спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В білого кольору, зазначеного у таблиці (додатку до наказу) за адресою: місто Київ, вулиця Солом'янська, 1-г;

- визнати протиправними дії Департаменту промисловості щодо проведення демонтажу майна 23 лютого 2018 року за адресою: місто Київ, вулиця Солом'янська, 1-г, на підставі наказу від 25 січня 2018 року № 9-з;

- зобов'язати Департамент промисловості, на безоплатній основі, повернути позивачеві, вилучений 23 лютого 2018 року спеціалізований причіп ПР-фургон легковий-В білого кольору, номер шасі Y79PG02Н0G0А17495.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ видано протиправно, з порушенням вимог Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051. Як стверджує позивач, припис від 05 січня 2018 року № 1800302, за начебто невиконання якого видано спірний наказ, ні позивачу, ні представникам ресторану, на території якого він знаходиться, не вручався. При цьому, позивач вважає, що вказаний припис не відповідає вимогам пп. 20.2.1 п. 20.2 вказаних Правил, а також у ньому відсутня інформація з зазначенням строку демонтажу.

Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року до участі у справі залучено Комунальне підприємство «Міський магазин» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП «Міський магазин») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

10 вересня 2018 року третя особа подала до суду пояснення, в яких посилається на те, що виконуючи наказ відповідача від 25 січня 2018 року № 9-з, виданий у зв'язку з невиконанням припису від 05 січня 2018 року № 1800302, внесеного провідним інспектором КП «Київблагоустрій», уклала договір від 13 лютого 2018 року № 13/02/18 про надання послуг з ТОВ «Атлант Консалдінг Груп», яким в свою чергу і було здійснено демонтаж (переміщення) спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, який знаходився за адресою м. Київ, вул. Солом'янська, 1-г, з огляду на що третя особа заперечує проти позовних вимог у повному обсязі.

24 вересня 2018 року відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає про те, що оскільки позивачем не виконано вимоги припису від 05 січня 2018 року № 1800302, КП «Київблагоустрій» направлено КП «Міський магазин» лист від 18 січня 2018 року № 064/222-94 з переліком самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, а відповідачем, відповідно до пунктів 13.2, 13.3 розділу XIII Правил благоустрою м. Києва, та на підставі невиконаного припису, який складено провідним інспектором КП «Київблагоустрій» видано наказ від 25 січня 2018 року № 9-з про демонтаж (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі. Зазначеним наказом здійснення демонтажу (переміщення) покладено на КП «Міський магазин». Отже, відповідач вважає, що його дії відповідають чинному законодавству.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке, за висновком суду, задоволенню не підлягає, оскільки не містить обґрунтування підстави, на якій належить залучити таку особу, а також обґрунтування, яким чином рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки вказаного підприємства, враховуючи склад сторін по справі та визначене позивачем формулювання позовних вимог.

У відповіді на відзив від 24 вересня 2018 року позивач наголошує, що порушення, про наявність яких стверджував позивач у позовній заяві, залишились поза увагою відповідача та, відповідно, він жодним чином не спростовує їх наявність та не надає відповідних доказів для їх спростування, у зв'язку з чим вважає, що відповідачем не доведена правомірність його дій щодо винесення оскаржуваного наказу та проведення демонтажу, а доводи позовної заяви - не спростовані.

10 жовтня 2018 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача, в яких він висловив незгоду з наданою позивачем відповіддю на відзив, посилаючись на обставини, вказані у поданих запереченнях.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником спеціалізованого причепу ПР, моделі 02-5, 2016 року випуску, фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі Y79PG02Н0G0А17495 (далі - причеп), що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01 листопада 2016 року № 00616/08/8044 (т. 1 а.с. 15).

При цьому, позивач вказує на те, що причеп знаходився на огородженій території діючого ресторану «Феміда» за адресою м. Київ, вул. Солом'янська, 1-г, з дозволу власника ресторану та діяльність з продажу продуктів харчування за допомогою причепа проводилась виключно рестораном, що не оспорюється відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2018 року провідним інспектором КП «Київблагоустрій» Кобзар В.П. складено припис № 1800302 (т. 1 а.с. 19), в якому встановлено порушення пп. 13.3.1 п. 13.3 Правил благоустрою м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 1, яке вчинено власником ТС (тимчасової споруди). У приписі зазначено про необхідність усунення порушення шляхом негайного надання проектно-дозвільної документації на розміщення ТС (купава) або демонтування власними силами, а у разі невиконання вимог припису, будуть вжиті заходи згідно з чинним законодавством. У графі про одержання припису зазначено, що від підпису відмовились, наклеєно на причеп, а також зазначено про здійснення фотофіксації.

Листом від 18 січня 2018 року № 064/222-94 (т. 1 а.с. 18) КП «Київблагоустрій» направлено КП «Міський магазин» перелік самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва та копії приписів, які на даний час не виконані власниками.

25 січня 2018 року відповідачем, відповідно до пунктів 13.2, 13.3 розділу XIII Правил благоустрою м. Києва, враховуючи розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02 квітня 2015 року № 300, протокол від 24 січня 2018 року № 3 робочої групи в Департаменті промисловості з розгляду питань щодо демонтажу (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, прийнято наказ № 9-з (т. 1 а.с. 16), яким вирішено здійснити демонтаж (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі згідно з додатком до цього наказу (п. 1), а директору КП «Міський магазин», зокрема, забезпечити у встановленому порядку демонтаж (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, зазначених у додатку до цього наказу (п. 2.1).

Згідно з переліком самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що підлягають демонтажу (переміщенню) (т. 1 а.с. 17), який є додатком до вказаного наказу, під пунктом 257 значиться кіоск «Купава», який розміщений за адресою м. Київ, вул. Солом'янська, 1-г, а також зазначені реквізити невиконаного припису: від 05 січня 2018 року № 1800302.

З матеріалів справи також вбачається, що 23 лютого 2018 року ТОВ «Атлант Консалтінг Груп», на підставі укладеного з КП «Міський магазин» договору від 13 лютого 2018 року № 13/02/18 про надання послуг, здійснено демонтаж причепу, що не заперечується сторонами.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення в частині на відповідність вимогам ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення від 24 травня 2018 року № 722586/40188999, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об'єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Відповідно до змісту статті 34 названого Закону, правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Правила включають, зокрема: порядок здійснення благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

Рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 затверджено Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила благоустрою).

Згідно з пп. 13.3.1 п. 13.3 Правил благоустрою, у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив'язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав'ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо) (далі - засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об'єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київблагоустрій» (далі - КП «Київблагоустрій») вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту. У разі внесення припису власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі уповноважена особа, яка внесла припис, негайно повідомляє про це Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент промисловості та розвитку підприємництва). Протягом зазначеного у приписі строку власник (користувач або особа, яка здійснила розміщення (встановлення)) зобов'язаний за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, демонтаж (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та провести відновлення порушеного благоустрою на місці їх розміщення (встановлення). У разі невиконання припису уповноважена особа, яка внесла припис, у триденний строк складає протокол про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, згідно з пп. 20.2.1 п. 20.2 Правил благоустрою, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов'язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов'язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об'єктів благоустрою. У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території. Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений. У разі відмови особи отримати припис в графі «Припис одержав» робиться про це запис. У разі виявлення тимчасової споруди (малої архітектурної форми), встановлений (або невстановлений) власник (користувач) якої створив причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов'язана скласти та видати офіційний документ - припис з дотриманням вимог цього Положення. У такому випадку одна копія припису наклеюється на тимчасову споруду (малу архітектурну форму) поряд з Ордером на розміщення тимчасової споруди (у разі його наявності) або на фронтальній частині такої тимчасової споруди (малої архітектурної форми), а ще одна копія вручається особисто присутньому власнику (користувачу), надсилається власникові тимчасової споруди (малої архітектурної форми) поштою (цінним листом з описом вкладення) за адресою, зазначеною в Ордері на розміщення тимчасової споруди (у разі його наявності). Посадова особа, яка винесла припис, здійснює фотофіксацію наклеєного припису поряд з Ордером на розміщення тимчасової споруди (малої архітектурної форми) у випадку його наявності або на фронтальній частині тимчасової споруди (малої архітектурної форми). При цьому щонайменше на одній з фотографій має бути чітко та розбірливо видно інформацію про номер та дату складення припису. Матеріали фотофіксації долучаються до припису, про що в приписі робиться відповідний запис, а власник (користувач) тимчасової споруди (малої архітектурної форми) вважається повідомленим про винесення припису належним чином.

Відповідно до пп. 20.2.2 п. 20.2 Правил благоустрою, посадова особа контролюючого органу, яка під час перевірки об'єкта благоустрою виявила порушення вимог цих Правил, зобов'язана на винну особу скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що всупереч вказаним вимогам, у приписі не зазначено строку демонтажу, він не містить конкретизації порушення (самовільне розміщення чи анулювання або закінчення строку дії паспортів прив'язки), допущеного позивачем, а лише посилання на пп. 13.3.1 п. 13.3 Правил благоустрою.

Абзацами 1 та 2 пп. 13.3.3 п. 13.3 Правил благоустрою передбачено, що рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі). Рішення про демонтаж (переміщення) самовільно розміщеного (встановленого) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом промисловості та розвитку підприємництва.

Так, у приписі, за невиконання якого прийнято наказ у спірній частині, зазначено про розміщення ТС, однак відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що об'єкт - причеп, який належить позивачу, є ТС.

Натомість, наказ винесено саме відповідачем, до повноважень якого віднесено приймати рішення про демонтаж самовільно розміщених (встановлених) об'єктів пересувної та сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а не Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з огляду на визначення причепу у приписі як ТС.

При цьому, слід враховувати, що демонтаж самовільно розміщених об'єктів є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб'єктом інших заходів реагування, націлених на достеменне встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.

Суд звертає увагу, що відповідачем, всупереч вимогам ухвали суду від 23 серпня 2018 року та ч. 2 статті 77 КАС України, не надано жодних доказів на підтвердження належного повідомлення позивача та/або представників ресторану, на території якого був розміщений причеп і якими використовувався, про наявність винесеного припису, у тому числі доказів надіслання такого припису позивачу.

При цьому, суд наголошує, що у наданих позивачем доказах здійсненої під час складання припису фотофіксації (т. 1 а.с. 137) в порушення наведених вимог Правил благоустрою відсутня фотографія, на якій би чітко та розбірливо було можливо встановити інформацію про номер та дату складення припису. Відповідно, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про винесення припису.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що уповноваженою особою складено протокол про адміністративне правопорушення, у зв'язку з невиконанням позивачем вимог припису, як це імперативно передбачено пп. 13.3.1 п. 13.3 та пп. 20.2.2 п. 20.2 Правил благоустрою, наслідком чого стало винесення наказу в спірній частині.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем під час прийняття наказу в спірній частині про демонтаж належного позивачу причепу не тільки грубо порушено принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, оскільки ним не досліджувались та не аналізувались вказані обставини, а й допущено прийняття рішення без урахування права позивача на участь у процесі його прийняття, так як позивач був позбавлений можливості будь-яким чином відреагувати на вказаний припис, у зв'язку з необізнаністю щодо його прийняття, та, як наслідок, можливості відвернути настання негативних наслідків у виді демонтажу причепу.

Таким чином, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню п. 257 додатку до наказу Департаменту промисловості «Про демонтаж (переміщення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі)» від 25 січня 2018 року № 9-з - переліку самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що підлягають демонтажу (переміщенню).

Поряд з цим, абзацами 4-9 пп. 13.3.3 п. 13.3 Правил благоустрою встановлено, що для проведення демонтажу (переміщення) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі створюється комісія у складі представників Департаменту промисловості та розвитку підприємництва, структурного підрозділу з питань контролю за благоустроєм районної в місті Києві державної адміністрації та/або Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища, підприємства, яке здійснює демонтаж (переміщення), перевезення, зберігання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, представника міліції, власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності). За результатами проведеної роботи комісії складають акти демонтажу (переміщення) у двох примірниках, які містять такі дані: дата, час, адреса (місцезнаходження), підстави проведення демонтажу (переміщення); прізвище, ім'я, по батькові та посади членів комісії, представника підприємства, яке проводить демонтаж (переміщення), перевезення, зберігання, представника міліції та власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності); опис малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об'єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро- та водопостачання тощо), перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень з обов'язковою фотофіксацією. Після проведення демонтажу (переміщення) здійснюється фотофіксація місця, звільненого від самовільно розміщеного (встановленого) об'єкта (засобу).

Всупереч вимогам ухвали суду від 23 серпня 2018 року та ч. 2 статті 77 КАС України, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження формування такої комісії та результатів її роботи - акту демонтажу причепу та відповідної фотофіксації місця, звільненого від самовільно розміщеного (встановленого) об'єкта.

Проте, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправними дій Департаменту промисловості щодо проведення демонтажу майна 23 лютого 2018 року за адресою: місто Київ, вулиця Солом'янська, 1-г, на підставі наказу від 25 січня 2018 року № 9-з, оскільки, як вже встановлено судом, що не оспорюється сторонами, такий демонтаж здійснювався ТОВ «Атлант Консалтінг Груп», на підставі укладеного з КП «Міський магазин» договору від 13 лютого 2018 року № 13/02/18 про надання послуг, а не Департаментом промисловості.

В той же час, в силу вимог ч. 3 статті 48 КАС України, суд має право лише за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача, проте позивачем такого клопотання до суду не подано.

Крім того, суд також вважає, що скасовуючи наказ у вказаній частині, наслідком якого і було здійснення демонтажу, таким чином охоплюється і оцінка дій щодо проведення на підставі протиправного наказу такого демонтажу.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Департаменту промисловості, на безоплатній основі, повернути позивачеві, вилучений 23 лютого 2018 року спеціалізований причіп ПР-фургон легковий-В білого кольору, номер шасі Y79PG02Н0G0А17495, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. При цьому, Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відновлення порушених прав позивача обумовлює необхідність на безоплатній основі повернути йому майно, вилучене 23 лютого 2018 року за адресою: місто Київ, вулиця Солом'янська, 1-г, на підставі наказу від 25 січня 2018 року № 9-з, який в оскаржуваній частині судом визнано протиправним.

Разом з тим, як вбачається з листа КП «Міський магазин» від 08 травня 2018 року №295-581 (т. 1 а.с. 20), зберігання демонтованого (переміщеного) самовільно розміщеного (встановленого) засобу покладено на ТОВ «Атлант Консалтінг Груп», тобто Причеп позивача не знаходиться у безпосередньому розпорядженні відповідача.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

В цьому контексті судом враховується, що Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

З огляду на викладене, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, а також зважаючи на необхідність дотримання гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування п. 257 додатку до наказу Департаменту промисловості «Про демонтаж (переміщення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі)» від 25 січня 2018 року № 9-з - переліку самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що підлягають демонтажу (переміщенню), зобов'язання Департаменту промисловості прийняти рішення про повернення позивачеві на безоплатній основі, вилученого 23 лютого 2018 року спеціалізований причіп ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі Y79PG02Н0G0А17495.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності свого наказу в оскаржуваній частині.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки з матеріалів справи вбачається вчинення відповідачем протиправних дій, які не відповідають наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 3 статті 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А; ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 257 додатку до наказу Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про демонтаж (переміщення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі)» від 25 січня 2018 року № 9-з - переліку самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що підлягають демонтажу (переміщенню).

Зобов'язати Департамент промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняти рішення про повернення ОСОБА_1 на безоплатній основі, вилученого 23 лютого 2018 року спеціалізованого причепу ПР-фургон легковий-В, білого кольору, номер шасі Y79PG02Н0G0А17495.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк