Справа № 816/399/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 жовтня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/399/16
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Канигіної Т.С.,
суддів Бойка С.С., Удовіченка С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про ухвалення додаткового рішення у справі № 816/399/16 за позовом
позивача заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітніх: 1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_2 3. ОСОБА_3 4. ОСОБА_4 5. ОСОБА_5 6. ОСОБА_6 7. ОСОБА_7 8. ОСОБА_8 9. ОСОБА_9 10. ОСОБА_10 11. ОСОБА_11 12. ОСОБА_12 13. ОСОБА_13 14. ОСОБА_14 15. ОСОБА_15 16. ОСОБА_16 17.Верещаки ОСОБА_17 18. ОСОБА_18
до відповідачів 1. Державного професійно технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище" 2. Міністерства освіти і науки України
третя особа про Кременчуцька виховна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії
25.03.2016 заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_18 до Державного професійно технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище", Міністерства освіти і науки України, третя особа: Кременчуцька виховна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, а саме просив:
- визнати бездіяльність ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України щодо незабезпечення бюджетними коштами видатків на виплату стипендії, ненарахування та невиплату такої стипендії учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" протиправною;
- зобов'язати ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України вчинити певні дії, а саме:
ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" нарахувати державну стипендію на 2015-2016 навчальний рік учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище", засудженим до позбавлення волі, які відбувають покарання у Кременчуцькій виховній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області;
ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України забезпечити призначення і виплату стипендії учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" шляхом внесення змін до кошторису ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" в частині визначення видатків на виплату стипендій учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" на 2015-2016 навчальний рік.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 задоволено частково позов заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_18 до Державного професійно технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище", Міністерства освіти і науки України, третя особа: Кременчуцька виховна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії: визнано протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо незабезпечення бюджетними коштами видатків на виплату стипендії та невиплати стипендії учням Державного професійно-технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище" за 2015-2016 роки; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
16.09.2016 до суду надійшла заява керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою заявник просив суд стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та Міністерства освіти і науки України на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати щодо сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 4134,00 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2016, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2016, відмовлено у задоволенні заяви керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про ухвалення додаткового рішення.
Постановою Верховного Суду від 17.07.2018 скасовано ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2016, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу передано: головуючий суддя Канигіна Т.С., судді Бойко С.С., Удовіченко С.О.
Суд зазначає, що 15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 (№2147-VIII), яким затверджені нові редакції процесуальних кодексів, зокрема Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 призначено судове засідання з питання винесення додаткового рішення у справі № 816/399/16 на 10.10.2018.
Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути заяву у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення з наступних підстав.
Згідно з частиною п'ятою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 17.07.2018 у цій справі висновки суду касаційної інстанції наступні.
Так, Верховним Судом зазначено, що у справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах громадян або в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні громадяни чи уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює процесуальне представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду.
Указано, що заступник керівника місцевої прокуратури, звертаючись до суду в інтересах неповнолітніх, є представником, а зазначені вище неповнолітні є позивачами.
Крім того, за доводами Верховного Суду у спірних правовідносинах, прокурор, як процесуальний представник неповнолітніх, сплативши судовий збір за подання позову, має право на присудження йому відповідно до задоволених вимог документально підтверджених судових витрат.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі Закон № 1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Частиною шостою статті 23 Закону № 1697-VII встановлено, що час здійснення представництва інтересів громадянина у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
Відповідно до частини другої статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.
Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону № 1697-VII. Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу.
Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (далі Закон № 3674-VI).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції, чинній на час звернення з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно підпункту 1 пункту 3 статті четвертої Закону № 3674-VI (у редакції, чинній на час звернення з позовом) за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VIII "Про Державний бюджет України на 2016 рік" у 2016 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2016 1378 грн.
З матеріалів справи вбачається, що прохальна частина позову містить вимоги про визнання бездіяльності ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України щодо незабезпечення бюджетними коштами видатків на виплату стипендії, ненарахування та невиплату такої стипендії учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" протиправною;
- зобов'язання ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України вчинити певні дії, а саме:
ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" нарахувати державну стипендію на 2015-2016 навчальний рік учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище", засудженим до позбавлення волі, які відбувають покарання у Кременчуцькій виховній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області;
ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" та МОН України забезпечити призначення і виплату стипендії учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" шляхом внесення змін до кошторису ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" в частині визначення видатків на виплату стипендій учням ДПТНЗ "Кременчуцьке професійно-технічне училище" на 2015-2016 навчальний рік.
За подання позову прокуратурою Полтавської області сплачено судовий збір у розмірі 4134,00 грн згідно з платіжним дорученням від 11.03.2016 № 228.
Водночас судом задоволено одну вимогу немайнового характеру, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо незабезпечення бюджетними коштами видатків на виплату стипендії та невиплати стипендії учням Державного професійно-технічного навчального закладу "Кременчуцьке професійно-технічне училище" за 2015-2016 роки.
За правилами пункту 5 частини першої статті 161 КАС України (у редакції, яка була чинною на час ухвалення постанови по суті позовних вимог) під час прийняття постанови суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 168 КАС України (у редакції, яка була чинною на час звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення (частина друга статті 168 КАС України). Згідно з частиною першою статті 94 КАС України (у редакції, яка була чинною до 15.12.2017) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до частин першої та другої статті 87 КАС України (у редакції, яка була чинною до 15.12.2017) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Статтею 1 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Таким чином, законодавством України передбачено механізм стягнення документально підтверджених судових витрат, у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, що не є суб'єктом владних повноважень, саме за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, а не за рахунок Державного бюджету України. Враховуючи те, що відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 судом задоволено одну вимогу немайнового характеру, на користь прокуратури Полтавської області підлягають стягненню з Міністерства освіти і науки України витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 246, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.
Головуючий суддя ОСОБА_21
суддя суддя ОСОБА_22 ОСОБА_23