Справа № 0540/5497/18-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 р. Справа№0540/5497/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

10.07.2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 в якому вона просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії у разі втрати годувальника з 01 лютого 2018 року та здійснити нарахування та виплатити заборгованість по виплаті пенсії за цей період; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії в разі втрати годувальника з 01 лютого 2018 року нарахувати та виплатити їй заборгованість по виплату пенсії за період з 01 лютого 2018 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн.; винести рішення суду в частині поновлення виплати пенсії за один місяць до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.02.2018 року не отримує пенсію по втраті годувальника. У відповідь на своє письмове звернення з приводу причин невиплати пенсії, позивач отримав лист в якому зазначено, що виплату пенсії було припинено у звязку з виникненням переплати в розмірі 74 512, 35 грн. за період з 15.07.2015 року по 31.01.2018 року та у звязку з тим, що ніби то 05.02.2018 року за місцем проживання позивача здійснено виїзд працівників ГУ ПФУ в Донецькій області, за результатами якого складено акт про не підтвердження факту перебування за зазначеною адресою.

Стосовно утворення переплати позивач зазначає, що не обізнаний з приводу зазначеного факту, нарахування та виплата пенсії є виключно прерогативою ГУ ПФУ в Донецькій області. Щодо акту про не підтвердження факту перебування за зазначеною адресою, позивач наголошує, що у день складання акту знаходився за адресою реєстрації, а також те, що взагалі не виходить з помешкання у звязку зі станом здоровя.

Відповідно позивач вважає, що припинення виплати пенсії відповідачем є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист, яке включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач вважає, що виплату йому пенсії припинено з підстав, що не передбачені статтею 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, будь-якого рішення відповідачем щодо припинення пенсії не приймалося.

Щодо заявленого розміру моральної шкоди, позивач зазначає, що припинення виплати пенсії негативно вплинуло на стан її здоровя та на психо-емоційний стан, відповідно отриману моральну шкоду позивач оцінює в 20 000, 00грн.

На підставі зазначеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 12.07.2018 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.08.2018 року.

Також ухвалою суду від 12.07.2018 року відстрочено сплату судового збору за подання позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: площа Соборна, 3, м. Словянськ, Донецька область), про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, до ухвалення рішення у справі.

06.08.2018 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначив, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.02.2018 року у звязку з наявністю переплати до здійснення ідентифікації особи. Також зазначено, що 27.06.2018 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відновлено. ОСОБА_2 з витягу електронної пенсійної справи позивача, доплата пенсії за період з 01.03.2018 року по 01.07.2018 року була зарахована на картковий рахунок позивача у липні 2018 року. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач наголошує, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує зазначені обставини. На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

14.08.2018 року позивачем через канцелярію суду було надано відповідь на відзив, згідно змісту якого ОСОБА_1 наголошує, що відповідач відмовився надати стороні позивачу матеріали про нарахування пенсії 15.07.2015 року, протоколів про її нарахування, що свідчить про ухилення відповідача від надання суду повної та достовірної інформації.

14.08.2018 року було оголошено перерву по справі до 28.08.2018 року.

14.08.2018 року представником позивача через канцелярію було надано клопотання про проведення підготовчого засідання без своєї участі в порядку письмового провадження.

28.08.2018 року було оголошено перерву по справі до 10.09.2018 року.

Ухвалою суду від 10.09.2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.10.2018 року) закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу до розгляду по суті на 11.10.2018 року.

11.10.2018 року представником позивача через канцелярію суду було надано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Також представник зазначив, що просить змінити позовні вимоги та не наполягає на задоволенні позову в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною та щодо нарахування та виплати заборгованості в період з 01.02.2018 року, так як відповідач самостійно виконав цю частину позовних вимог. Але сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 20 000, 00грн.

Представник відповідача письмово зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року клопотання представника позивача від 11.10.2018 року в частині зміни позовних вимог залишено без розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

ОСОБА_2 частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 40, є пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії З № 689156.

Відповідно висновку ЛКК № 33/4 від 06.02.2018 року, позивач потребує постійного стороннього догляду тощо.

Відповідач в даних правовідносинах є субєктом владних повноважень у відповідності до приписів п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

ОСОБА_2 відповідача від 25.06.2018 року № 8592/03-1, відповідачем виявлено подвійне призначення та нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1, які зараховувались на картковий рахунок, у звязку з чим, за період з 15.07.2015 року по 31.01.2018 року виникла переплата пенсії в сумі 74 512, 35 грн. Виплату пенсії припинено з 01.02.2018 року.

Листом від 22.06.2018 року №с 2259-70-02 позивача повідомлено, що 05.02.2018 року на адресу позивача здійснено виїзд працівників головного управління, за результатами якого складено акт про не підтвердження факту перебування за зазначеною адресою.

27.06.2018 року позивач повторно звернувся до установи ПФУ з приводу повторного залучення до матеріалів справи копій відповідних документів.

ОСОБА_2 матеріалів пенсійної справи позивача, доплата пенсії за період з 01.03.2018 року по 01.07.2018 року була зарахована на картковий рахунок позивача у липні 2018 року.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 47 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-VI) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

За приписами пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

ОСОБА_2 пункту 4.7. вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону №1058-VI, зокрема, згідно частини 1 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Судом враховані положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

ОСОБА_2 положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи суд зазначає, що, як не заперечується сторонами, з 01 лютого 2018 року виплата пенсії позивачу була припинена, проте 27.06.2018 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відновлено. ОСОБА_2 з витягу електронної пенсійної справи позивача, доплата пенсії за період з 01.03.2018 року по 01.07.2018 року була зарахована на картковий рахунок позивача у липні 2018 року. Таки чином суд вважає, що право позивача на отримання пенсійних виплат станом на час вирішення справи не є порушеними і, відповідно, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в даній частині.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 20000, 00 грн. суд зазначає що, в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає про наявність моральних страждань внаслідок припинення виплати пенсії, відмови відповідача поновити виплату пенсії.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

ОСОБА_2 ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином позивач оцінив заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив.

Відповідно суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в даній частині.

ОСОБА_2 з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ОСОБА_2 вище отриманих висновків, суд вважає за належне відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не оплачено, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства при відмові в задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь Державної судової адміністрації України.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: площа Соборна, 3, м. Словянськ, Донецька область), про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, розрахунковий рахунок: 6001, ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації 22030106) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Стойка В.В.