Справа № 802/1065/18-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 жовтня 2018 року

Київ

справа №802/1065/18-а

провадження №К/9901/63295/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до міського голови Шаргородської міської ради Вінницької області Винокура Ігоря Михайловича, треті особи - Шаргородська міська рада Вінницької області, Приватне підприємство «Геопростір-ГС», Шаргородський дошкільний навчальний заклад № 2 Шаргородського району Вінницької області, про визнання незаконним Додатка № 1 до Договору № 140 від 28 серпня 2017 року,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга надійшла 8 жовтня 2018 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до суду 4 жовтня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану як представника позивача ОСОБА_3, на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року повернуто.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто, тобто в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не переглядалось, скаржнику слід уточнити вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням норм статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та повноважень цього суду, викладених у статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, скаржнику необхідно уточнити в чому полягає порушення його прав, свобод, інтересів судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення та обґрунтувати обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов'язковим для всіх судів та суб'єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п'ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд також звертає увагу на положення пункту 32 Копенгагенської Декларації, схваленої 12-13 квітня 2018 року у Комітеті міністрів Ради Європи, згідно з яким схвалюється суворе та послідовне застосування критеріїв стосовно прийнятності заяви у судовому процесі та в повному обсязі використання можливості оголосити заяву неприйнятною, якщо заявники не постраждали від значної шкоди.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах «Osman v. The United Kingdom» від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та «Kreuz v. Poland» від 19 червня 2001 року № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляд судом апеляційної інстанції (пункт 48 рішення у справі «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року № 21920/93 та рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року № 26737/95).

При цьому Європейський суд з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися з урахуванням одного з основоположних аспектів верховенства права, а саме принципу правової визначеності та дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення; відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункти 51, 52 рішення у справі «Ryabykh v. Russia» від 24 липня 2003 року № 52854/99, пункти 46, 47 рішення у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року № 32053/13).

Суд також враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не переглядалось, скаржнику слід уточнити вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням норм статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначити в чому саме полягає порушення його прав, свобод та інтересів при постановленні рішення, яке оскаржується.

Керуючись статтями 169, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до міського голови Шаргородської міської ради Вінницької області Винокура Ігоря Михайловича, треті особи: Шаргородська міська рада Вінницької області, Приватне підприємство «Геопростір-ГС», Шаргородський дошкільний навчальний заклад № 2 Шаргородського району Вінницької області, про визнання незаконним Додатка № 1 до Договору № 140 від 28 серпня 2017 року.

2. Надати ОСОБА_2 строк для усунення недоліку касаційної скарги десять днів з дня вручення копії ухвали шляхом уточнення вимог до суду касаційної інстанції з урахуванням норм статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та повноважень цього суду, викладених у статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначити в чому саме полягає порушення його прав, свобод та інтересів при постановленні рішення, яке оскаржується.

3. Надіслати ОСОБА_2 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко