Справа № 826/4554/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2018 року № 826/4554/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., при секретарі Ксендзов А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_3
ДоГоловного управління ДФС у м.Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.03.2018 р. № , № , № ,
За участю представників сторін:

Від позивача: не прибув

Від відповідача: Черевична В.О.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.03.2018 р. № , № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2018 р. відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва выд 09.08.2018 р. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправильного застосування контролюючим органом норм п. 8 підр. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України, останнім безпідставно визнано доходом позивача у формі додаткового блага прощену (анульовану) ПАТ «Фідобанк» розмір курсової різниці, що призвело до збільшення позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб і військового збору та нараховані штрафні санкції.

Відповідач в письмовому відзиві на позов підтримав висновки акта перевірки та вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

В судове засідання 09.10.2018р. представник позивача не зявився, надіслав клопотання, яким повідомив, що в судове засідання прибути не зможе, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору з отриманням доходу у вигляді додаткового блага платника податків - ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 з урахуванням вимог пп. «д» п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження річного оподаткованого доходу за 2015 рік на суму 12 240 731,71 грн. та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 447 537,35 грн. та п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що призвело до заниження та неперерахування до бюджету військового збору за 2015 рік у сумі 183 610,98 грн.

За результатами перевірки складено акт від 07.02.2018 р. № 620/26-15-42-02-30/НОМЕР_1 та винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

від 06.03.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3 059 421,69 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 2 447 537,35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 611 884,34 грн.;

від 06.03.2018 р. № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 510,00 грн.;

від 06.03.2018 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 229 513,73 грн., в тому числі податковим зобов'язанням - 183 610,98 грн. та за штрафними санкціями - 45 902,75 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що позивачем на підставі кредитного договору від 30.08.2006 р. № 014-71/287 та додаткових угод до нього, отримано грощові кошти у розмірі 3 000 000,00 доларів США на строк до 29.08.2021 р.

Відповідно до повідомлення про анулювання (прощення) боргу від 31.08.2015 р., позивачу прощено боргу у наступних частинах:

сума основного боргу за кредитом - 927 859 доларів США 50 центів, що згідно з курсом НБУ (курм НБУ на 31.08.2015 становить 21, 185441 грн. за 1 долар США) еквівалентна 19 657 112,69 грн.;

сума строкових процентів за користування кредитом - 9 330 доларів США 22 центи, що згідно з курсом НБУ (курм НБУ на 31.08.2015 становить 21, 185441 грн. за 1 долар США) еквівалентна 197 664,83 грн.

Одночасно, вказаним листом банк повідомив позивач про обов'язок самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, 15.04.2016 р. позивачем подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік № із зазначенням отриманого доходу в сумі 7 416 380,98 грн. (1 483 276,19 податок на доходи фізичних осіб та 11 245,71 грн. - військовий збір).

Як зазначено позивачем вказаний розрахунок останнім проведено з урахуванням п. 8 підр. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України.

Разом з цим, контролюючий орган за наслідками проведено перевірки встановлено заниження доходу отриманого у вигляді додаткового блага на суму 12 240 731,71 грн.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (пп. 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно з абз. 2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 167.1 с. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

У пп. 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» №321-VIII від 09.04.2015 р., який набрав чинності 07.05.2015 р., підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Так, суд звертає увагу на відсутність доказів зміни валютного зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, що свідчить, що анулювання (прощення) боргу (кредиту) стосувалось основної суми боргу, а не розміру різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті.

У свою чергу з матеріалів справи вбачається, позивач звертався до Уповноваженої особи ФГВФО ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. із зверненням від 03.11.2017 р., яким просив зменшити анульовану (прощенну) суми боргу з урахуванням п. 8 підр. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України.

Однак, листом від 10.11.2017 р. позивача повідомлено про відсутність підстав для здійснення перерахунку.

Відтак, суд доходить висновку про правомірність збільшення позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Так, Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 р., внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункти 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, відповідачем було правомірно визначено оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та зі сплати військового збору, обраховані з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), в порядку, передбаченому підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про не обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Рішення складене в повному обсязі та підписане 11.10.2018 року.