Справа № 826/4971/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2018 року № 826/4971/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.06.2015 по 08.09.2016 та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити призупинену пенсію за віком за період з 01.06.2015 по 08.09.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.04. 2015 позивачу було зупинено виплату пенсії за віком відповідно до ст.58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03. 2015 № 213-VІІІ, у зв'язку з тим, що він працював на посаді, яка давала право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», однак, після звільнення позивача з посади у зв'язку із виходом на пенсію, відповідач не здійснив виплату пенсії за віком, у зв'язку з чим останній звернувся до суду.

Відповідач проти вказаного позову заперечив, зазначивши, що позивач після призначення пенсії за віком продовжував працювати на посаді судді Апеляційного суду м. Києва, а тому призначена Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія правомірно не виплачувалася, так як позивач мав право на пенсію у порядку Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, відповідач зазначив, що позивач пропустив адміністративний строк на звернення до суду, оскільки знав про припинення нарахування пенсії ще у 2015 році.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_2 з 20.07.2013 перебуває на обліку в Управлінні

Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва.

Станом на момент призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач працював на посаді судді Апеляційного суду м. Києва.

Починаючи з 01.04. 2015 виплату пенсії за віком позивачу було призупинено відповідно до вимог ст.58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03. 2015 № 213-VІІІ, у зв'язку з тим, що він працював на посаді, яка давала право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі постанови Верховної ради України від 08.09.2016 позивача звільнено з посади судді у зв'язку із виходом у відставку.

Починаючи з 08.09. 2016 року позивач отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці, відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пенсія за віком позивачу не виплачувалась позивачу у період з 01.06.2015 по 08.09.2016 з огляду на зміни, внесені в пенсійне законодавство Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 .12.2015.

02.01.2018 позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату призначеної раніше пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01.06.2015 по 08.09.2016.

13.03.2018 відповідач листом №4316/09/111-436 повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати пенсії у період, коли останній обіймав посаду судді та зазначив, що позивач отримує пенсійне забезпечення на умовах та на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує права та інтереси позивача на соціальне забезпечення, останній звернувся із позовом до суду.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року та ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 01 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, то з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові №695/831/16-а від 27.03.2018, адміністративне провадження К/9901/12155/18.

Таким чином, відповідач повинен був поновити виплату пенсії за віком позивачу, починаючи з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком починаючи з 1 січня 2016 року по 8 вересня 2016 року, то суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 внесено зміни до частини першої ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, починаючи з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи те, що позивача було звільнено лише 8 вересня 2016 року, то відповідач правомірно у вказаний період не здійснював виплату пенсії за віком.

Отже, встановлене законом призупинення виплати пенсії працюючій особі не є звуженням обсягу прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, а визнається виконанням державою регулятивної функції щодо механізму реалізації права людини через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Щодо адміністративного строку на звернення до суду, то слід зазначити наступне.

Статтею 120 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення статті 233 КЗпП України, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

З огляду на позицію Конституційного Суду України та частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах адміністративного строку на звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляють згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) задовольнити частково.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплати ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) пенсію за віком у період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

В решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур