Справа № 826/11029/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2018 року № 826/11029/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., при секретарі Ксендзові А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
ДоПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюк Назара Васильовича
провизнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди,
За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Від відповідача: Мужик Н.Т.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюк Назара Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди від 04.07.2018 р. ВП № 55633214.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.08.2018 р. відкрито провадження по справі суддею Васильченко І.П. та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови, з огляду на те, що під час вчинення виконавчих дій, відповідачем вже стягувалась основна винагорода з позивача.

Відповідач в письмовому запереченні проти позову вказав на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2018 р. ВП № 55633214 з примусового виконання виконавчого листа від 18.02.2017 р. № 361/5281/16-ц виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» за боргованості за кредитним договором від 19.08.2008 р. № 553/190808 в сумі 82 760,73 доларів США та пеню в розмірі 134 055,50 грн.

Одночасно відповідачем стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розміоі 252 253,00 грн.

Крім того, відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2018 р. ВП № 55634028 з примусового виконання виконавчого листа від 18.02.2017 р. № 361/5281/16-ц виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» судового збору в сумі 32 377,55 грн.

Постановою від 24.01.2018 р. ВП № 55633214 об'єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження ВП № 55633214 та ВП № 55634028 у зведене виконавче провадження № 55634201.

Як вставнрлено судом та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, 01.03.2018 р. з рахунку позивача № НОМЕР_1 а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рахунок відповідача, в рамках виконавчого провадження № 55633214, стягнуто 1 033, 51 грн. та 93 389,34 грн.

Відтак, загальна сума стягнута відповідачем становить 94 422,85 грн.

04.07.2018 р. відповідачем винесено поставнову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 04.07.2018 р. ВП № 55633214, якою стягнуто з позивача основну винагороду в сумі 243 831,74 грн.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 вказаного Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз'яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до п.19 Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір також стягується від суми фактичної стягнутої державним виконавцем суми.

Тобто, регулювання стягнення виконавчого збору та основаної винагороди приватного виконавця є однаковим (ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки, відповідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є вимога про зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, то враховуючи вимоги ч.3 ст.45 Закону, приватний виконавець повинен був зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження суму основаної винагороди, яка може бути стягнуто з боржника.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом про стягнення суми основної винагороди приватного виконавця.

Відтак, питання про визначення суми основаної винагороди повинно бути вирішено приватним виконавцем в майбутньому, під час розподілу стягнутих з боржника грошових коштів відповідно до ст.45 Закону, окремою постановою, з урахуванням фактично стягнутого.

Як вже зазначалось, відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 04.07.2018 р. ВП № 55633214, якою стягнуто з позивача основну винагороду в сумі 243 831,74 грн.

Разом з тим, суд взертає увагу, що під час примусового виконання виконавчого листа від 18.02.2017 р. № 361/5281/16-ц виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, з рахунку позивача № НОМЕР_1 а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рахунок відповідача, в рамках виконавчого провадження № 55633214, стягнуто 1 033, 51 грн. та 93 389,34 грн.

Судом встановлено, що із загальної суми 94 422, 85 грн., відповідачем було стягнуто: 600,00 грн. витрати на проведення виконавчих дій; 85 293,59 грн. - перераховано стягувачу в рамках зведеного виконавчого провадження; 8 529, 35 грн. - винагорода приватного виконавця.

Отримання суми 8 529, 35 грн. у якості винагороди приватного виконавця, останнім не заперечується.

Відтак, враховуючи, що в рамках виконавчого провадження ВП № 55634201 відповідачем фактично стягнуто з позивача суму у розмірі 94 422, 85 грн., розмір основної винагороди приватного виконавця не може бути більним за 10 % від зазначеної суми, у зв'язку із чим, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 04.07.2018 р. ВП № 55633214 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 243 831,74 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість свого рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (02152, АДРЕСА_1) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюк Назара Васильовича про стягнення з боржника основної винагороди від 04.07.2018 р. ВП № 55633214.

Присудити на користь ОСОБА_1 (02152, АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 704,80 грн. з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюк Назара Васильовича (01030, АДРЕСА_2).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Рішення складене в повному обсязі та підписано 17.10.2018р.