Справа № 0440/5907/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року Справа № 0440/5907/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення за її призначенням 04.05.2018 року;
- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення за її призначенням 04.05.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що абз. 10 п. 3 Порядку №505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до п. 7 Порядку №505, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк, що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі п. 7 Порядку №505. З огляду на викладене, позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.
Ухвалою суду від 06.08.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
04.09.2018 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до п. 3 Порядку №505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. З огляду на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
З 15.10.2014 позивач перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації та одержувала адресну допомогу переміщеним особам на проживання з 15.10.2014 по 14.02.2015 (з 15.10.2014 по 14.12.2014 у розмірі 442 грн. щомісячно та з 15.12.2014 по 15.02.2015 у розмірі 221 грн. щомісячно).
З 15.02.2015 адресну допомогу припинено на підставі п. 7 Порядку №505, у звязку з не працевлаштуванням.
З 21.03.2018 позивач працює сторожем Криворізького професійного транспортно-металургійного ліцею.
З матеріалів справи видно, що позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, станом на час розгляду справи перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, що підтверджується довідкою від №1530 від 04.05.2018.
04.05.2018 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявою про отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Листом №Ш-541/063 від 14.06.2018 позивачу відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, зазначивши, що відповідно до п. 3 Порядку особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернулась з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.
При цьому, з огляду на положення пункту 2 частини 1 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є одним з органів державної влади, який вживає заходів щодо забезпечення прав людини і громадянина.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).
Відповідно до пункту 2 Порядку №505 було передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім'ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'явлення довідки всіх членів сім'ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.
Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.
При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505.
Суд зазначає, що позивачу адресну допомогу припинено на підставі п. 7 Порядку №505, у звязку з не працевлаштуванням ще 15.02.2015.
Оскільки позивач працевлаштувалась 21.03.2018, а з заявою до відповідача про призначення адресної допомоги звернувся 04.05.2018, тому заборона встановлена пунктом 3 Порядку №505 вичерпала свою дію щодо позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні адресної грошової допомоги, чим порушено права позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України.
Відновленням порушених прав позивача є зобовязання відповідача призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня її звернення, а саме з 04.05.2018 року.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення за її призначенням 04.05.2018 року.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дня звернення за її призначенням 04.05.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2