Справа № 0240/2755/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 жовтня 2018 р. Справа № 0240/2755/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ, управління Мінстерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про винання неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 13.03.2012 року Військово-лікарська комісія встановила йому ряд захворювань, які повязані з виконанням службових обовязків. 20.04.2012 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності та встановлено 50% втрати працездатності.

26.09.2016 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальної експертної комісії у Вінницькому обласному центрі, за результатами якої ОСОБА_1 встановлено 75% втрати працездатності у звязку з захворюванням, що повязане з виконанням службових обовязків та встановлена інвалідність ІІ групи, безстроково.

У зв'язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, ОСОБА_1 звернувся до голови Ліквівдаційної комісії УМВС України у Вінницькій області з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з виконанням службових обов'язків.

Однак, листом №373 від 12.07.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з виконанням службових обов'язків.

Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-2475 від 04.07.2018 року у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності з 26.09.2016 року внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності з 26.09.2016 року внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків в розмірі 290 000 (двісті дев'яносто тисяч гривень ) грн. 00 коп. без урахування раніше виплачених сум (а саме без врахування виплаченої мені раніше одноразової грошової допомоги в сумі 19 575 грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять гривень) 00 коп. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Ухвалою суду від 20.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

07.09.2018 року до суду надійшов відзив Міністерства внутрішніх справ України на позовну заяву, згідно якого просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. За результатами первинного обстеження обласною МСЕК позивачу 20.04.2012 року встановлено ІІІ групу інвалідності. За результатами повторного обстеження обласною МСЕК ОСОБА_1 26.09.2016 року встановлено ІІ групу інвалідності.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 передбачено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням МСЕК вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи, що з моменту первинного огляду МСЕК позивачу пройшло більше 2 років, МВС України не вбачає законних підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови №850 від 21.10.2015 року.

14.09.2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, в якому просять у задоволенні позову відмовити повністю, вважаючи вказаний позов безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.

Пунктом 4 Порядку № 850 від 21.10.2015 року передбачено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Листом № 15/2-2475 від 04.07.2018 року Департаментом фінансово-облікової політики МВС України ОСОБА_1 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги були повернуті на підставі п. 4 Порядку № 850, оскільки після первинного огляду позивача МСЕК пройшло більше 2 років. Таким чином, правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850 немає, у зв'язку з встановленням вперше позивачу ІІІ групи інвалідності 20.04.2012 року.

Також, Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області не було допущення протиправних дій чи бездіяльності щодо ОСОБА_1, адже, відповідно до вимог Постанови № 850, було отримано документи на призначення одноразової грошової допомоги, сформовано відповідний висновок та направлено його в МВС України. Однак рішення щодо затвердження висновку, призначення та виплати одноразової грошової допомоги не є повноваженням УМВС України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи що містяться в позовній заяві.

Представник управління Мінстерства внутрішніх справ у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області заперечила щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві.

Представник Міністерства внутрішніх справ України, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не зявився.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 205 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність представника Міністерства внутрішніх справ України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково, з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України справ з 1986 по 1996 рік та з 2009 по 11 квітня 2012 рік на різних посадах.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №25 о/с від 11.04.2012 року капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України у Вінницькій області, відповідно до пункту "а" статті 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у відставку.

20.04.2012 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності та встановлено 50 % втрати працездатності.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 13.03.2012 року №В-99, Військово-лікарською комісією УМВС України у Вінницькій області встановлено, що захворювання позивача повязане з виконанням службових обовязків.

26.09.2016 року за наслідками повторного проходження медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності безстроково та встановлено 75 % втрати працездатності у звязку з захворюванням, що повязане з виконанням службових обовязків.

04.06.2018 року позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Управління МВС України у Вінницькій області складено та направлено до МВС України висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" та пункту 3.2 Порядку № 850.

Листом № 15/2-2475 від 04.07.2018 департаментом фінансово-облікової політики МВС України області ОСОБА_1 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги були повернуті на підставі п. 4 Порядку № 850 від 21.10.2015 року.

Щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повідомлено листом голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 12.07.2018 року №373/22-2018.

Вважаючи дії МВС України та Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про відмову в призначені одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 15 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_3 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету ОСОБА_3 України № 850 від 21.10.2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок 850).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області.

Як зазначалося вище, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850, Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області, направила висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Разом з тим, МВС України не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, листом №15/2-2475 від 04.07.2018 року повернув Ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали, оскільки з дати первинного огляду МСЕК до повторного огляду пройшло більше 2 років, тому це суперечить вимогам пункту 4 Порядку №850.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спосіб, у який УМВС України розглянуло заяву та документи про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачені.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання рішення МВС України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання повязаного з виконанням службових обовязків задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем рішення щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги не приймалося.

Проте, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст на спрямованість діяльності держави.

Таким чином, при розгляді даної адміністративної справи суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, а також, у зв'язку з неприйняттям МВС України рішення передбаченого п. 9 Порядку № 850 - зобов'язання МВС України повторно розглянути та прийняти відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом ОСОБА_3 Європи 11.03.1980 року термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимогу позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, слід залишити без задоволення.

Як передбачає частина 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову, шляхом - визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання повязаного з виконанням службових обовязків та зобов'язання МВС України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку № 850 по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання повязаного з виконанням службових обовязків в органах внутрішніх справ України.

Посилання ж відповідачів у своїх відзивах на адміністративний позов на положення пункту 4 Порядку № 850, як на підставу для відмови у задоволенні позову та правове обґрунтування своїх дій є помилковим, з огляду на наступне.

Положення зазначеного пункту Порядку № 850, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи інша причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Відтак, процитована вище норма Порядку № 850 не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та підставою для відмови у затвердженні висновку управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про її призначення.

Вказана правова позиція також підтверджена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/71911150).

Відповідно до норм статті 139 КАС України, враховуючи те, що позивач звільнений від справи судового збору, судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову № 15/2-2475 від 04 липня 2018 року Міністерства внутрішніх справ України що, полягає у не прийнятті рішення по заяві ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання повязаного з виконанням службових обовязків.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення, відповідно до пункту 9 "Порядоку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_3 України № 850 від 21.10.2015 року, по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України від 04.06.2018 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (вул. Олександрівська, 20, смт. Стрижака, Вінницький район, Вінницька область, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач 1: Міністерство внутрішніх справ України (01601, вул. А. Богомольця, м. Київ, )

Відповідач 2: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області (21100, вул. Театральна, 10 , м. Вінниця, ).

Повний текст рішення виготовлено: 12.10.2018

Суддя Чернюк Алла Юріївна