Справа № 2а/0570/4609/2012
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м.Київ

справа №2а/0570/4609/2012

адміністративне провадження №К/9901/13172/18, К/9901/13173/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

розглянувши у судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційні скарги ОСОБА_1 та Донецької митниці Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 2 липня 2015 року (суддя: Сіпака А.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року (судді: Сафронова С.В., Поплавський В.Ю., Чепурнов Д.В.) у справі №2а/0570/4609/2012 (СНДО/808/40/14) за позовом ОСОБА_1 до Східної митниці Міндоходів про визнання неправомірними дій, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Східної митниці, в якому просив: визнати незаконним і скасувати наказ від 26.03.2012 № 285-к в частині його звільнення з посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти, у зв'язку зі скороченням штатної чисельності; поновити на попередній посаді з 27.03.2012 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2012 року, у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням встановленого порядку та трудового законодавства, а тому правові підстави для скасування оскаржуваного наказу та, відповідно, поновлення позивача на раніше займаній посаді відсутні.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 жовтня 2014 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи означене рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій не дослідили, чи пропонувались позивачу будь-які посади, враховуючи наявність у нього права на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відповідності до статті 42 Кодексу законів про працю України.

За результатами нового судового розгляду справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 2 липня 2015 року позов задоволено частково: скасовано наказ Східної митниці від 26 березня 2012 року № 285-к «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів № 2 служби митної варти, поновлено позивача на раніше займаній посаді та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51235,05 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова в частині поновлення позивача на вказаній посаді із виплатою йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернута до негайного виконання.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вдруге скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що суд не повною мірою дослідив обставини даної справи, взявши до уваги лише пояснення відповідача, які викладені в його запереченнях, щодо відсутності станом на 26 березня 2012 року вакансії, яка б відповідача необхідному кваліфікаційному рівню позивача. Попри це, не дослідив штатні розписи Східної митниці на 2011-2012 року в частині вакансій, які були в наявності та могли б відповідати кваліфікаційному рівню позивача.

Крім того, зазначив про хибність висновку суду щодо того, що роботодавець наділений беззаперечними повноваженнями в частині надання прерогативи під час скорочення чисельності штату працівників тому чи іншому працівнику щодо залишення на відповідній посаді, адже такі повноваження не можуть бути абсолютними і в будь-якому разі повинні перевірятись судами за наявності спору.

З огляду на наведене, Вищий адміністративний суд України вказав на необхідність дослідження штатних розписів Східної митниці на 2011-2012 року в частині вакансій, які були в наявності та могли б відповідати кваліфікаційному рівню позивача. Крім того, в частині оцінки продуктивності рівності праці і кваліфікації позивача та інших посадових осіб відповідача вказав на необхідність порівняти за своїми ознаками кваліфікацію і рівень праці позивача як працівника, звільненого із певної посади, та відповідного працівника відповідача, чия посада за своїм рівнем є аналогічною, але не була скорочена, і на який він залишився працювати.

За результатом нового апеляційного перегляду Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 20 вересня 2016 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Східної Митниці Міндоходів залишив без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 2 липня2015 року, - без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року та задовольнити позов в цій частині в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено його про дату, час та місце нового розгляду справи, з огляду на що він був позбавлений можливості підтвердити відсутність вини у тривалому розгляді справи.

Так само не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог з касаційною скаргою звернулось Донецька митниця ДФС. У скарзі просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Обґрунтовує вимоги тим, що також не була належним чином повідомлена про дату, час та місце нового судового розгляду справи, що призвело до неможливості використання процесуальних прав та обов'язків нею як суб'єктом владних повноважень, зокрема, доказування правомірності оскаржуваного рішення.

Відзивів на касаційні скарги до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг, з огляду на наступне.

Однією з основних засад судочинства, визначеною п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Статтею 13 Кодексу адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, який полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень (тут та далі - КАС України, в редакції чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Приписами статті 10 КАС України обумовлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При цьому, частиною 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин першої - третьої статті 33 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі, з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

Відповідно до частини третьої статті 35 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Повістка у справах, для яких встановлено скорочені строки розгляду, має бути вручена у строк, достатній для прибуття до суду.

У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду на 20 вересня 2016 року.

01 серпня 2016 року копія вказаної ухвали разом з повісткою про виклик та супровідними матеріалами була направлена позивачу за вказаною ним адресою.

Однак, конверт було повернуто відділенням поштового зв'язку до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Тобто поштове відправлення з повісткою не вручене ОСОБА_1 з причин, що не залежали від суду, який у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення учасника процесу про дату, час і місце розгляду справи, адже отримання рекомендованих листів адресатом перебуває поза межами судового контролю.

Водночас, відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом було повідомлено лише розміщенням на електронному ресурсі «Судова влада» відповідного повідомлення, у зв'язку із тимчасовим призупиненням пересилання поштових відправлень, адресованих одержувачам певних населених пунктів Донецької та Луганської областей, як про те повідомила Дніпропетровська дирекція УДППЗ «Укрпошта» у листі від 06.08.2015 3-01-Ю-4685.

В контексті наведених обставин колегія суддів враховує, що у зв'язку із ситуацією, яка слалась на Сході країни, дійсно, пересилання поштових відправлень на тимчасово непідконтрольні території було обмежено у відповідності до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Проте, суд апеляційної інстанції помилково не врахував, що вже з 2014 року відповідач не знаходився на тимчасово окупованій території та починаючи 2015 року перебуває за адресою: просп. А.Луніна, 1, м. Маріуполь, Донецька область, про що повідомив суд у клопотанні про зупинення провадження від 13 січня 2015 року (т.2, а.с.195). Зазначена адреса також була вказана відповідачем в чисельних процесуальних документах, наявних в матеріалах справи, та міститься на офіційному бланку відповідача.

Отже, повідомлення осіб про дату, час та місце судового розгляду справи на електронному ресурсі «Судова влада» спрямоване виключно на забезпечення прав на участь у судовому розгляді справи кола осіб, які перебувають на тимчасово непідконтрольній території, до яких відповідач не відноситься.

Відповідач офіційно перемістився в 2014 році, а тому мав законні очікування бути повідомленим у порядку, визначеному статтею 35 КАС України.

Таким чином, зазначені обставини у їх сукупності надають підстави стверджувати, що судом апеляційної інстанції не було належним чином забезпечено реалізацію права відповідача на участь у судовому засіданні, чим позбавлено суб'єкта владних можливості надання доказів для об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

За приписами частини 3 статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за приписами частини 5 статті 227 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких було скасовано судові рішення з направленням справи на новий розгляд, є обов'язковими для суду при новому розгляді справи.

Однак, як вбачається зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного адміністративного суду, жодна із наведених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2016 року вимог щодо повного та об'єктивного встановлення обставин справи судом виконана не була.

Натомість, судом апеляційної інстанції фактично продубльовано зміст рішення суду першої інстанції та не наведено жодних мотивів та нормативно-правового обґрунтування відхилення доводів апеляційних скарг, зокрема, в частині правильності нарахування та обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, судом апеляційної інстанції допущено низку процесуальних порушень, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та винесення Верховним Судом нового рішення у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, під час якого судом необхідно забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного, повного дослідження та вивчення усіх обставин справи, необхідних для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, у зв'язку з чим касаційні скарги підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Донецької митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі №2а/0570/4609/2012 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець