Справа № 805/3539/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року справа №805/3539/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Геращенка І.В., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника позивача Єлізарової К.Д.,

представника відповідача Болдинюка М.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №805/3539/17 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа - Офіс великих платників податків ДФС, про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.85- т.2) просив зобов'язати відповідача вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 53014285, шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 53014285 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 з урахуванням ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування зазначив, що 01.12.2016 року відповідачем відкрито виконавче провадження №53014285 на підставі вимоги від 07.10.2016 року № Ю-53-17 про стягнення заборгованості з єдиного внеску станом на 30.09.2016 року, яка прийнята Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС.

15.12.2016 року позивач надав клопотання про закінчення виконавчого провадження в зв'язку зі сплатою єдиного внеску станом на 30 вересня 2016 року ще до відкриття виконавчого провадження.

Однак відповідач протиправно не приймає постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року позов задоволено.

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області в особі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 53014285 шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 53014285 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 з урахуванням ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Суд першої інстанції не врахував, що частина боргу була сплачена позивачем 07.12.2016 року, тобто після відкриття 01.12.2016 року виконавчого провадження, тому застосування до спірних правовідносин вимог ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» суперечить нормам закону.

2. Суд першої інстанції не звернув увагу, що вимога про сплату боргу, на підставі якої відкрито виконавче провадження, скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сил. Тому виконавче провадження повинно бути завершено з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

07 жовтня 2016 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17У, який виник станом на 21 листопада 2016 року, в сумі 8965404,86 гривень (т. а.с. 52).

23 листопада 2016 року податковим органом направлено вимогу № Ю-53-17У від 07.10.2016 року на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області вимогу № Ю-53-17У для примусового виконання (т. 2 а.с. 50).

01 грудня 2016 року на підставі зазначеної вимоги державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом третім якої постановлено стягнути з ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» виконавчий збір у розмірі 896 540,49 гривень. (т. 2 а.с. 54).

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» та отримана уповноваженим представником позивача 06 грудня 2016 року (т. 2 а.с. 55).

15 грудня 2016 року позивачем направлено до відповідача клопотання про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з погашенням боргу до відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с. 60-62). До клопотання додано відповідні платіжні доручення (т. 2 а.с. 25-32, 34-38).

06 січня 2017 року відповідач звернувся до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС для підтвердження або спростування факту виконання вимоги № Ю-53-17У (т. 2 а.с. 64).

08 лютого 2017 року Офіс великих платників податків ДФС повідомив, що заборгованість з єдиного внеску згідно вимоги № Ю-53-17У від 07 жовтня 2016 року у сумі 8 965 404,86 гривень сплачена протягом періоду з 23 листопада по 07 грудня 2016 року (т. 2 а.с. 67).

10 лютого 2017 року відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовив позивачу в прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження № 05-3873 від 15 грудня 2016 року (т. 2 а.с. 63).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що судовим рішенням від 25.04.2018 року вимогу про сплату боргу скасовано, як протиправну, отже у позивача відсутній борг в сумі 8965404,86 грн. Враховуючи, що відповідач не довів правомірності не вчинення дій по закінченню спірного виконавчого провадження, суд зобов'язав відповідача закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 з урахуванням ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінка суду.

На підставі ст..1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Згідно з частиною п'ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви (….) отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, аналіз вищезазначених положень Закону свідчить, що примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В даному спорі постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача недоїмки в розмірі 8965404,86 грн прийнята 01 грудня 2016 року.

Як свідчать матеріали справи позивачем сплачено частину недоїмки 23.11.2016 року в розмірі 2169035,95 грн (а.с.67 т.2), тобто до відкриття виконавчого провадження.

Частина недоїмки в розмірі 6796368,91 грн сплачена 07.12.2016 року (а.с.67 т.2), тобто після відкриття виконавчого провадження.

Проте, на час звернення позивача до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУ юстиції у Донецькій області - 15 грудня 2016 року з клопотанням про закінчення виконавчого провадження - відбулося фактичне виконання у повному обсязі виконачого документа - вимоги № Ю-53-17У від 07.10.2016 року про сплату недоїмки в сумі 8965404,86 грн.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не вчинив дії щодо закінчення виконавчого провадження №53014285 на підставі п.9 ч.1 ст.39 зазначеного Закону на час звернення позивача з заявою від 15.12.2016 року.

Суд не приймає доводи апелянта, що виконавче провадження повинно бути завершено з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

Позивач в судовому порядку оскаржив вимогу від 07 жовтня 2016 року № Ю-53-17У про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 8 965 404,86 гривень, на підставі якої було відкрито виконавче провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 805/4361/17-а, яке набрало законної сили 22 червня 2018 року відповідно до ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2018 року визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Офісу великих платників податків ДФС № Ю-53-17У від 07 жовтня 2016 року на суму 8 965 404,86 гривень.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки), яка стала підставою для відкриття спірного виконавчого провадження, скасована, тому виконанню не підлягає.

Проте, з позовом до суду на захист своїх порушених прав (відмова відповідача прийняти постанову про закриття виконавчого провадження в зв'язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) позивач звернувся в жовтні 2017 року, тобто до прийняття судового рішення, яким скасовано виконавчий документ - вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17У від 07 жовтня 2016 року на суму 8 965 404,86 гривень.

Таким чином, з огляду на обставини справи та час звернення позивача до суду з цим позовом, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставами для закриття виконавчого провадження повинно бути визначено п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на час порушення прав позивача в грудні 2016 року, на час звернення позивача з позовом до суду в жовтні 2017 року, - підстав для закриття виконавчого провадження відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» не існувало.

Стосовно доводів апелянта про помилкове застосування до спірних правовідносин вимог ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, за змістом наведених норм Закону обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Згідно імперативних приписів частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016, чинній з 05.10.2016) допускає можливість добровільного виконання виконавчого документу лише до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, і тільки в цьому випадку виконавчий збір не стягується. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання виконавчого документу, за яке передбачено стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

Між тим, на час виникнення спірних правовідносин (грудень 2016 року) діяла Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1302/29432) (далі - Інструкція), пунктом 8 якої визначалося, що (….) якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі (…) закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами (…) 9 (…) частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня (….) (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Підсумовуючи викладене, суд погоджується з доводами апелянта, що дійсно, з урахуванням часткової сплати боргу позивачем після відкриття виконавчого провадження, на час звернення позивача в грудні 2016 року з заявою про закінчення виконавчого провадження, були відсутні підстави для застосування ч.9 ст.27 Закону.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Однак, з врахуванням того, що на теперішній час скасована вимога про сплату боргу (недоїмки), яка стала підставою для відкриття спірного виконавчого провадження, та вона не підлягає виконанню, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На теперішній час частина третя статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі (…) закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами (…) 9 (….)частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору відповідно до ст..3 цього Закону у зазначеному випадку стає виконавчим документом, до якого можуть бути застосовані підстави закінчення виконавчого провадження, визначені ст.39 Закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки на теперішній час відсутні підстави для стягнення з позивача боргу за вимогою, яка скасована судовим рішенням, що набрало законної сили, тому у державного виконавця наявні підстави закінчити виконавче провадження по стягненню виконавчого збору з позивача відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону.

Пунктом 1 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, однак неправильно застосовані норми матеріального права, тому судове рішення підлягає зміні в резолютивній частині щодо часткового задоволення позовних вимог, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 272, 287, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №805/3539/17 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №805/3539/17 - змінити.

Абзац перший резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «позовні вимоги приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс великих платників податків ДФС (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г, ) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково».

В абзаці другому резолютивної частини рішення слова та цифри «з урахуванням ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» - виключити.

Після абзацу другого резолютивної частини рішення додати абзац наступного змісту : «в задоволенні решти позовних вимог приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс великих платників податків ДФС про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі №805/3539/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 16 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та проголошено у судовому засіданні 16 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова