Справа № 804/4641/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 р. Справа № 804/4641/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦТО Кварц» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача суду пояснив, що під час проведення перевірки підприємства позивача було встановлено порушення ним термінів розрахунків в сфері ЗЕД при виконанні зовнішньоекономічних контрактів, а саме ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та п.1 ст.9 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а тому, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі та у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях, та просив залишити позов без задоволення.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
Головним управлінням ДФС в Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦТО Кварц» з питань дотримання вимог валютного законодавства щодо порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД при виконанні контрактів від 27.10.2014 року №27102014 за період з 27.10.2014 року по 31.01.2017 року, від 27.07.2015 року №27072015 за період з 27.07.2015 року по 31.01.2017 року.
За результатами проведеної перевірки складено Акт №1165/04-36-14-04-08/13436070 від 23.02.2017 року, у висновках якого відповідачем встановлено порушення:
- ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», внаслідок чого відповідно до статті 4 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 та 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день заборгованості;
- п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Згідно пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 08.02.2000 року № 49, невиконання резидентами вимог щодо строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Товар від нерезидента у встановлений строк на адресу позивача не надійшов, що підтверджується листом Київської митниці ДФС вих.№9999/4/10-70-60-47 від 19.11.2015 року, передплата не повернута.
Згідно з частиною 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР) закріплено, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.
При цьому, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (стаття 1 Закону №185/94-ВР).
Так, Постановами від 03.03.2015 року №160, від 03.06.2015 року № 354, від 03.09.2015 року № 581, від 04.12.2015 року №863 Національний банк України установив, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону №185/94-ВР, повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
За приписами статті 4 Закону №185/94-ВР, порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року №136 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за №338/3631 (надалі Інструкція №136 у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків; здійснення поставки - оформлення МД (у випадку ввезення продукції на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або виконання нерезидентом усіх зобов'язань щодо поставки, покладених на нього за договором (в інших випадках).
В силу приписів пункту 2.1 розділу 2 Інструкції №13, виручка резидентів (крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється) підлягає зарахуванню на їх рахунки в банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати оформлення МД на продукцію, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг, прав інтелектуальної власності) - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.
Відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта (іншого документа). Банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього (пункти 2.2, 2.3 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції №136).
Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Інструкції №136, банк знімає експортну операцію резидента з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.
Згідно пункту 1.24 статті 1 Закону України від 05.04.2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон 2346-ІІІ) переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.
При цьому, відповідно до статті 7 Закону 2346-ІІІ рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, є поточним рахунком.
Кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами згідно з абзацом «а» підпункту 5.3 пункту 5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Нацбанку України від 12.11.2003 року №492, зараховуються на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів через розподільні рахунки.
Абзацом першим пункту 2 постанов від 03.03.2015 року №160, від 03.06.2015 року № 354, від 03.09.2015 року № 581, від 04.12.2015 року №863 встановлено вимогу щодо обовязкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.
Як передбачено в абзацах 2, 13, 14, 15 та 16 пункту 2 постанов від 03.03.2015 року №160, від 03.06.2015 року № 354, від 03.09.2015 року № 581, від 04.12.2015 року №863, уповноважений банк зобовязаний попередньо зарахувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим пункту 2 цих постанов поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки субєктів господарювання» (далі - розподільчий рахунок). Виключно на наступний робочий день після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок уповноважений банк зобовязаний без доручення клієнта здійснити обовязків продаж надходжень в іноземній валюті в розмірі 75 відсотків.
Оскільки, розподільчі рахунки відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Нацбанку України від 17.06.2004 року №280 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.07.2004 року №919/9518, виконують суто технічну функцію (призначення розподільчого рахунку субєктів господарювання: облік коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю, у тому числі сум коштів в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу), то датою надходження повернених коштів є дата зарахування іноземної валюти та гривневого еквіваленту, одержаного внаслідок обовязкового продажу іноземної валюти, на поточні рахунки резидента.
В силу приписів статті 1 Закону №185/94-ВР, моментом здійснення експорту (імпорту) є, зокрема, момент перетину товаром митного кордону України.
Також позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості в порядку статті 4 Закону №185/94-ВР.
На підставі викладеного суд погоджується з позицією відповідача про наявність підстав для нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за порушення вимог статті 2 Закону №185/94-ВР.
Також актом перевірки підтверджується, що позивачем не здійснено подання декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, станом на 01.04.2015 року, 01.01.2016 року, 01.04.2016 року, 01.07.2016 року, 01.10.2016 року, 01.01.2017 року.
Викладений факт є порушенням п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93.
Посилання позивача на те, що штрафні (фінансові) санкції, з приводу правомірності яких виник спір і які за своєю правовою сутністю є адміністративно-господарськими санкціями, застосовані до платника податку поза межами граничних строків на застосування таких санкцій, встановлених статтею 250 Господарського Кодексу, а також те, що органи державної податкової служби не наділені повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п.2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Однак, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів (частина 2 статті 250 Господарського кодексу України).
Разом з тим, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобовязань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
При цьому, абзацом одинадцятим пункту 2 розділу ІІ Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10)».
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦТО Кварц» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_1