Справа № 826/19817/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

09 жовтня 2018 року

справа №826/19817/14

адміністративне провадження №К/9901/9112/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

позивача - не з'явився,

відповідача - Морозова П.В. за дов. від 14 грудня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року у складі судді Амельохіна В. В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у складі колегії суддів Лічевецького І. О., Грищенко Т. М., Мацедонської В. Е. у справі № 826/19817/14 за позовом Приватного підприємства «Техноізол» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Приватне підприємство «Техноізол» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 06 жовтня 2014 року № , яким збільшено податок на додану вартість за основним платежем у сумі 2 089 389 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 044 694 грн. 50 коп. з мотивів безпідставності його прийняття.

17 лютого 2015 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 06 жовтня 2014 року №.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з підтвердження реальності господарських операцій позивача з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та «Аксон-Актив», за наслідком яких платником податків правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за квітень-травень 2014 року.

14 травня 2015 року позивачем подано касаційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме положень пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1 та 200.2 Податкового кодексу України, вказано, що судами попередніх інстанцій проігноровано той факт, що в наданих до перевірки довідках про вартість виконаних робіт (типова форма № КБ-3) та актах виконаних робіт (типова форма № КБ-2) відсутні відомості про дату і місце складання документа, а також прізвища і посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність оформлення.

Податковий орган також посилається на відомості, які містяться в актах від 03 червня 2014 року № 1370/2205 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та від 20 червня 2014 року № 1744/26-55-22-09/38925740 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксон-Актив».

Крім того, відповідач обґрунтовує, що господарські операції, за наслідком яких сформовано податковий кредит, вчинено без ділової мети.

Податковий орган просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

15 травня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 826/19817/14 (суддя - Кошіль В. В.).

25 квітня 2015 року позивачем надано до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в яких він спростовує доводи касаційної скарги та просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

14 липня 2016 року справа № 826/19817/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

10 листопада 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (суддя-доповідач Острович С. Е.).

13 квітня 2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (суддя-доповідач Усенко Є. А.).

25 січня 2018 року справу № 826/19817/14 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у вересні 2014 року посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та «Аксон-Актив» за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2014 року № 1048/26-54-22-03/31521061 (далі - акт перевірки).

06 жовтня 2014 року заступником начальника податкового органу на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення вимог пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України збільшено податок на додану вартість за основним платежем у сумі 2 089 389 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 044 694 грн. 50 коп. на підставі пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

В основу податкових правопорушень покладений висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень-травень 2014 року на загальну суму 2 089 389 грн., внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій позивача з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та «Аксон-Актив».

Судами встановлено, що між позивачем, який виступав як замовник та вказаними контрагентами укладено договори підрядів від 09 січня 2014 року №91 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Аксон-Актив») та від 03 лютого 2014 року № 08 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая»), відповідно до умов яких підрядники здійснювали ремонт дороги Київ-Чоп (М06), а також встановлення шумозахисних екранів на цій же дорозі.

Підставою винесення спірного повідомлення-рішення є вчинення позивачем податкового правопорушення, внаслідок здійснення господарських операцій, які, на думку відповідача, є нереальними.

Позиція податкового органу щодо нереальності господарських операцій доводиться тим, що згідно актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів встановлено відсутність трудових ресурсів та основних фондів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксон-Актив», наявністю інформації щодо того, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая», громадянка Республіки Польща Грончаль Моніка, яка підписувала всі первинні документи, з 2008 року по теперішній час не перетинала Державного кордону України, економічною недоцільністю, а також невідповідністю первинних документів, вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Допитаний в судовому засіданні як свідок директор Приватного підприємства, з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, підтвердив здійснення спірних господарських операцій з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та «Аксон-Актив», а також підписання первинної документації. Також пояснив, що з директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» він безпосередньо не спілкувався, а всі перемовини відбувались через головного виконроба, через якого і передавались всі документи на підпис.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги стосуються виключно реальності спірної господарської операції.

Положеннями пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, на які посилався податковий орган як на підставу винесення спірного податкового повідомлення-рішення, надано право платнику податків віднести до складу податкового кредиту, серед іншого, сум податку на додану вартість, що сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Первинні документи податкового та бухгалтерського обліку мають відповідати вимогам, передбаченим статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з принципу персональної відповідальності платника податку, а також вказували, що реальність спірних господарських операцій підтверджується контрактом субпідряду від 01 березня 2012 року на виконання ремонту автодороги М06 Київ-Чоп в Україні, укладеним між позивачем, як субпідрядником, та Тодіні Конструкціоні Дженералі С.п.А. через представництво в Україні «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.п.А.» (як генпідрядчиком) та складеними за результатами його виконання актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт, з метою виконання якого здійснювались спірні господарські операції.

Верховний Суд не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки витрати для цілей формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Надані для дослідження судам попередніх інстанцій первинні документи не містили обов'язкових реквізитів, що позбавляє їх офіційного значення, і призводить до їх недопустимості як джерела доказової інформації, на підставі положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суди попередніх інстанцій, підтверджуючи реальність господарських операцій, не звернули увагу, що позивач у правовідносинах з контрагентами діяв як замовник, а не генеральний підрядчик. Будівництво дороги державного значення здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2007 року № 628 затверджено Положення про Державну службу автомобільних доріг України (далі - Положення № 628), відповідно до абзацу п'ятого пункту третього якого основними завданнями Укравтодору є організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, відповідного інженерного облаштування, об'єктів дорожнього сервісу та інших споруд. На виконання вказаного завдання здійснює згідно із законодавством закупівлю товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів (підпункт 19 пункту 4 Положення № 628), координує діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, пов'язану з будівництвом, реконструкцією, ремонтом та утриманням автомобільних доріг (підпункт 33 пункту 4 Положення № 628), забезпечує організацію будівництва та експлуатацію автомобільних доріг, відповідного інженерного облаштування, інших споруд, у тому числі на умовах концесії (підпункт 36 пункту 4 Положення № 628), що виключає можливість діяльності позивача у статусі замовника.

Більше того, договір на який посилаються суди попередніх інстанцій в обґрунтування реальності операцій позивача з Товариствами з обмеженою відповідальністю «Реймар-Плая» та «Аксон-Актив», укладено після виникнення правовідносин із вказаними контрагентами. Суди першої та апеляційної інстанцій також залишили поза увагою той факт, що за контрактом від 01 березня 2012 року позивач діяв як субпідрядник, відтак, тим паче не міг залучити контрагентів до виконання тих самих робіт, але на декілька місяців раніше в якості замовника.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє на момент розгляду судом касаційної інстанції) та статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) докази у справі підлягають оцінці у своїй сукупності, разом з іншими доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд визнає, що неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі № 826/19817/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Техноізол» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити в повному обсязі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер