Справа № 0440/5855/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 0440/5855/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Укрбудшлях-Д» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати повністю повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_1;
- визнати протиправним та скасувати повністю повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_2.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у відповідача були відсутні законодавчо обґрунтовані підстави для призначення та проведення даного виду перевірки, крім того оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі акту перевірки, інформація в якому не відповідає об'єктивній дійсності, а отже, відповідачем здійснено безпідставне донарахування грошових зобов'язань, що тягне за собою негативні наслідки майнового характеру для позивача.
Ухвалою суду від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Актом перевірки встановлено наступні порушення:
- пп. 134.1.1 п. 134.1, ст. 134 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2016 рік у сумі 153 137,00 грн.;
- п. 185.1 ст.185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п.201.7 ст.201 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 170 153,00 грн., в тому числі за липень 2016 року у сумі 17 741,00 грн., за серпень 2016 року у сумі 16 220,00 грн. та за вересень 2016 року у сумі 136 192,00 грн.
На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області було винесено податкові повідомлення рішення:
- форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 191 421,25 грн.
- форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 212 691,25 грн.
Правомірність проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та законність винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень, є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Щодо правомірності дій ГУ ДФС у Дніпропетровській області з призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Дніпропетровській області було направлено запит до ТОВ НВП «Укрбудшлях-Д» про надання інформації та її документального підтвердження від 06.02.2018 року за №5528/10/04-36-14-09.
Зі змісту листа ТОВ НВП «Укрбудшлях-Д» від 19.02.2018 року за №17, встановлено, що, на думку позивача, запит податкового органу не містить інформації, яка б свідчила про факти будь-яких порушень з боку платника податків. Окрім зазначеного останнім вказано, що лист контролюючого органу є таким, що містить ознаки незаконного втручання у господарську діяльність з боку контролюючого органу, оскільки предявлені вимоги не можуть бути виконані, оскільки є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Копія наказу від 14.05.2018 року №2664-п та повідомлення від 14.05.2018 року №1056 надіслана на адресу позивача 18.05.2018 року.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Порядок отримання податкової інформації контролюючими органами регламентовано ст. 73 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України).
Зокрема, п.73.3. ст.73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік обставин для здійснення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності двох умов, таких як: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що перевірка, проведена на підставі наказу керівника контролюючого органу, за наявності підстав для її проведення, та з дотриманням умов надіслання до початку перевірки платнику податків копії наказу про її проведення та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, є правомірною.
Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наказ на проведення перевірки в адміністративному чи судовому порядку не оскаржувався, а тому є діючим та має юридичну силу.
Між тим, враховуючи, що податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, оспорювані дії щодо проведення перевірки та змісту висновків акту перевірки не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, визнання незаконними дій не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки оскаржувані дії відповідача не є юридично значимими для позивача.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 24.01.2018 року у справі №2а-9967/12/2670 (К/9901/499/18).
Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, у зазначених вище спірних правовідносинах діяв в межах та у спосіб, які передбачені вимогами чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи.
Щодо податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_1 та від 27.06.2018 р. № НОМЕР_2, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме - акту перевірки, між ТОВ НВП «Укрбудшлях-Д» та ТОВ «Інтех К» було укладено договори, зокрема договір підряду на заміну шпал, брусу залізничної колії та ремонт стрілочного переводу від 20.07.2016 року №С01/01-1, договір підряду з ремонту залізничної колії від 01.07.2016 року №С-03/07, договір на виконання робіт №С01/09, договір субпідряду з виконання капітального ремонту стрілочних переводів (згідно з кошторисом) та капітального ремонту залізничної колії згідно з кошторисом від 29.08.2016 року №С-01/08, договір на виконання робіт з ремонту та благоустрою згідно з переліком від 01.09.2016 року №С-05/09.
17.11.2016 року ТОВ «Інтех К» змінила назву на ТОВ «Дінкарт» відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб.
Вирок суду набрав законної сили 22.09.2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 року по справі № 759/11929/17 (пр. 1-кп/759/780/17) ТОВ «Дінкарт» (, колишня назва ТОВ «Інтех К») визнано фіктивним.

Відтак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Процесуальна норма вказує на обов'язковість використання вироку постановленого в кримінальній справі та межі такої обов'язковості.

Встановлення вироком того, що контрагент позивача є юридичною особою, створеною для прикриття незаконної діяльності організованої злочинної групи з метою здійснення діяльності з надання незаконних фінансових послуг і переведенню грошових коштів із безготівкової форми в готівкову, господарська діяльність ТОВ «Дінкарт» (, колишня назва ТОВ «Інтех К») не велась.

Первинні документи, що були надані до суду підписувались громадянкою ОСОБА_5 за винагороду. Вказані обставини визнані судом першої інстанції встановленими та такими що не потребують повторного доведення відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України

Як вбачається з матеріалів справи, господарські операції, реальність яких оспорюється, вироками, на які посилається відповідач, зафіксовано об'єктивну сторону складу злочину, зафіксовані обставини, які свідчать про не здійснення господарських операцій контрагентом позивача будь з ким.

Тобто, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 року по справі № 759/11929/17 (пр. 1-кп/759/780/17) встановлено, що по-перше, контрагент позивача - ТОВ «Дінкарт» (, колишня назва ТОВ «Інтех К») є юридичною особою, створеною для прикриття незаконної діяльності організованої злочинної групи із здійснення діяльності з надання незаконних фінансових послуг і переведенню грошових коштів із безготівкової форми в готівкову; по-друге, господарська діяльність ТОВ «Дінкарт» (, колишня назва ТОВ «Інтех К») не велась, документи фінансово-господарської діяльності підписувались винною особою за винагороду.

Крім того, суд проаналізувавши матеріали справи встановив, що відповідно до інформаційних баз даних ДФС України ТОВ «Дінкарт» (, колишня назва ТОВ «Інтех К») зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, свідоцтво про державну реєстрацію від 26.05.2016 року №0012797. Станом на теперішній час перебуває на обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у м. Києві. Стан платника - «0» платник податків за основним місцем обліку, основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля. Свідоцтво платника ПДВ № 200269511 від 31.05.2016 має статус «діюче». Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників - податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за весь період діяльності - не надавався. Баланс та декларація з податку на прибуток за весь період діяльності підприємством не подавались. Остання декларація з ПДВ надана за жовтень 2016 року. Власні основні засоби відсутні, згідно ЄРПН відсутня оренда основних засобів, офісних та складських приміщень, обладнання, комунальні послуги тощо.

З огляду на встановлені судом обставини встановлено, що контрагент позивача не здійснював фактичну статутну діяльність, а лише складав фінансово-господарські документи, а також зважаючи на положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, суд критично оцінює долучені до справи копії первинних документів. Суд вважає, що в даному випадку, маючи встановлені вироком суду факти проведення контрагентом позивача безтоварних операцій, складені та належним чином оформлені документи не можуть вважатися первинними документами та не приймаються судом до уваги.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного суду від 05.06.2018 року у справі №808/144/13-а (К/9901/2844/18), постанові Верховного суду від 06.02.2018 року у справі №826/6986/14 (К/9901/3681/18).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Укрбудшлях-Д» (, пр-т. Слобожанський, 29, оф. 210, м. Дніпро, 49000) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (, пр-т. Слобожанський, 29, оф. 210, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування повністю повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_1 і визнання протиправним та скасування повністю повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми «Р» від 27.06.2018 р. № НОМЕР_2 - відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складений до 30 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1