Справа № 814/301/15
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 р. № 814/301/15
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мельника О.М., суддів: Устинова І.А., Мороза А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54040

до відповідачів:Господарського суду Миколаївської області, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001 Державної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601 Кабінету Міністрів України, вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 081008

треті особи:Рада суддів України, вул. Липська, 18/5, Мсп 601, Центральна Частина Києва, Київ,01601 Президент України, вул. Банкова, 11, м. Київ, 01220

про:визнання дій неправомірними, стягнення коштів в сумі 500198,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2015 року ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до суду з позовними вимогами до господарського суду Миколаївської області (відповідач - 1), Державної судової адміністрації України (відповідач - 2) та Кабінету Міністрів України (відповідач - 3) про визнання протиправними дій 1 та 2 відповідачів щодо невключення до бюджетного запиту на 2015 рік відповідних сум соціального забезпечення в формі щомісячного довідного утримання; визнання протиправним невключення вказаних сум Кабінетом Міністрів України до проекту бюджету на 2015 рік; стягнення 500 198,60 грн. шкоди, завданої невиплатою соціального захисту в 2012-2014 роках.

11 лютого 2015 року позивач збільшив позовні вимоги. Заяву прийнято судом. Ухвалою від 12.02.2015р. до справи залучено в якості відповідача Верховну Раду України. До Верховної Ради України позивач заявив вимогу щодо визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до видатків Державного бюджету України (2012-2015р.р.) сум щомісячного довічного грошового утримання суддів під час ухвалення Законів України «Про державний бюджет» 2012р., 2013р., 2014р., 2015р.

Ухвалою від 12.02.2015р. справу передано для подальшого розгляду до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою апеляційної інстанції від 15.04.2015р. ухвала від 12.02.2015р. про передачу справи скасована.

27.05.2015р. ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду справу роз?єднано в два самостійних провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до господарського суду Миколаївської області, Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України про не включення до бюджетного запиту на 2015 р. щомісячного довічного утримання суддів, стягнення шкоди в сумі 500198,60 грн.; справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до видатків Державного бюджету України (2012-2015 р.р.) сум щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Справа № 814/1712/15, в якій ОСОБА_1 заявив вимоги до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до видатків Державного бюджету України (2012-2015 р.р.) сум щомісячного довічного грошового утримання суддів, передана на розгляд до Вищого адміністративного суду України.

2 липня 2015 року провадження у справі зупинено до набранням законної сили судового рішення по справі № 814/1712/15.

Ухвалою від 4 грудня 2017 року провадження у справі поновлено.

19.12.2017 року справу призначено до слухання на 29.01.2018 року, за правилами загального провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2012 року виплата щомісячного довічного утримання позивачеві припинена. Частина невиплаченої йому у 2012 - 2014 роках сума щомісячного довічного утримання складає 500 198 грн. 60 коп. Кошти, які підлягають сплаті позивачу, як щомісячне довічне утримання в 2015р., не включені Господарським судом Миколаївської обл. та Державною судовою адміністрацією до бюджетних запитів на 2015 рік, Кабінетом Міністрів не включені до проектів бюджету 2015 рік. Крім того, у 2012-2014 року відповідачі, нездійсненням виплат сум щомісячного довічного утримання, завдали позивачу шкоду у розмірі 500198,6грн. без урахування інфляції. Вказані дії (бездіяльність) відповідачів є неправомірними, оскільки конституційне право працюючих суддів на отримання соціального захисту, у вигляді щомісячного довічного утримання, встановлено рішенням Конституційного Суду України 8-рп/2005. Пенсія як і довічне утримання є формами соціального захисту. Позбавлення права на соціальне забезпечення працюючого судді є дискримінаційними у сенсі ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції. Відповідно до ст.43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ15.12.1992 року щомісяця довічне грошове судді виплачується за наявності стажу 20 років. Час роботи суддею є не менш важливим, ніж час роботи на посаді стажиста прокуратури та інших її працівників і цей час дає працівникам прокуратури таке ж саме право (10 років в суді плюс 10 років в прокуратурі) на соціальний захист, як і час роботи в прокуратурі. В діючому Законі України "Про судоустрій і статус суддів" прокурорський стаж вже не дає право на щомісячне довічне утримання. Якщо, працюючи на дату 30 вересня 2011 року, суддя і прокурор мають стаж роботи по 20 років, з яких 10 років суддею і 10 років прокурором, то прокурор має право на соціальний захист, а суддя не має. Це, на думку позивача, є дискримінація за професією - суддя, тобто порушено статтю 1 Протоколу №12 до Конвенції з прав людини, Конституцію, а також п.9 ст.7 Бюджетного кодексу України - принцип справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами.

29.01.2018 року відповідачем 3 подано відзив на позов, згідно якого Кабінет Міністрів України позов не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем не було наведено жодного доказу наявності дискримінації. Позивач фактично не згоден з окремими нормами Закону України „Про судоустрій і статус суддів", а скасування тих чи інших законодавчих норм можливе лише шляхом визнання їх неконституційними у встановленому порядку, і дане питання не віднесене до компетенції адміністративного суду. Факту бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не включення до бюджетного запиту сум для виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям, також не має. Так, відповідальність за повноту та достовірність відомостей, що включені до бюджетного запиту, покладено на головного розпорядника бюджетних коштів, який здійснював його підготовку та подачу. А саме, ДСА України, яка формує свій бюджетний запит на підставі відповідних пропозицій судів, тому числі - Господарського суду Миколаївської області. Оскільки діюче протягом 2012-2014 років законодавство не передбачало виплату довічного грошового утримання працюючим суддям, розпорядники бюджетних коштів - Господарський суд Миколаївської області та Державна судова адміністрація України не включали відповідні видатки до своїх бюджетних запитів та не подавали їх на розгляд Міністерству фінансів України.

Від відповідачів Господарського суду Миколаївської області та Державної судової адміністрації України відзив на позов не надходив.

Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 1 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач 2 в судове засідання не з?явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідач 3 подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представники третіх осіб в судове засідання не з?явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд дослідив матеріали справи, оцінив надані докази в їх сукупності та встановив наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 19.06.1992 року №2486-ХІІ, та наказу Господарського суду Миколаївської області №23-к з 01.07.1992 року ОСОБА_1, працює суддею в Господарському суді Миколаївської області.

21.04.2004 року наказом Господарського суду Миколаївської області №72-к, відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95, з 03.07.2004 року ОСОБА_1, встановлено щомісячне довічне 100% грошове утримання, як такого, що набув право на відставку-мав стаж роботи 20 років.

30.12.2011 року наказом Господарського суду Миколаївської області №329-а, у зв?язку з набранням з 01.01.2012 року чинності статтями 129,130 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та втратою чинності Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, на підставі наказу Державної судової адміністрації України №177 від 29.12.2011 року, припинено з 01.01.2012 року виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та надбавки до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів позивача у грудні 2011 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 7641,75 грн., щомісячне грошове утримання 5995, 08 грн., що разом склало 13636,83 грн., за січень 2012 року позивачеві нарахована заробітна плата 13734,40 грн., щомісячне грошове утримання не нараховувалось.

Відповідно період з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року щомісячне грошове утримання позивачеві не нараховувалось. Як вважає позивач це є порушенням його прав.

Суд не погоджується з думкою позивача з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм ч.1,2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право на щомісячне грошове утримання працюючому судді було передбачено п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 „Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". Згідно якого, судді які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання в розмір 100% передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку.

Постанова КМУ № 865 від 03.09.2005 „Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 „Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів, та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" - з моменту набрання чинності нормами ст. 129-130 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", а саме - з 01.01.2012 року.

Відповідно до ст. 129 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 01.01.2012) передбачено поняття суддівської винагороди, яка складається з посадового окладу судді, доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці.

Таким чином, виплату щомісячного довічного утримання працюючим суддям з 01.01.2012 року, даною нормою не передбачено.

Згідно із частиною ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання у відповідності до напрямів витрачання бюджетних коштів.

Так, не передбачені у законі виплати або нарахування не можуть бути включені в бюджетні запити та відповідно виконані розпорядниками бюджетних коштів.

На виконання вказаних норм закону та постанови наказом Господарського суду Миколаївської області від 30.12.2011 № 329-а „Про скасування виплати щомісячного грошового утримання суддів та доплати за кваліфікаційний клас судді" з 01.01.2012 року припинено виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям Господарського суду Миколаївської області, в тому числі - і позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом Миколаївської області 20.01.2015 року, було повідомлено позивача, що проект кошторису суду на 2015 рік складався згідно з Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 та відповідно до затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 22.05.2014 №72 форми «Проект кошторису на 2015 рік», яка містить рекомендації щодо порядку його складання і в якій не передбачено планування коштів для виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям.

Вимоги позивача про визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України щодо не включення до проекту Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" сум для виплати щомісячного довічного грошового утримання працюючим суддям задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ст. 20 Закону України „Про Кабінет Міністрів України" на відповідача 3 покладено обов'язок розробки проекту Закону України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Порядок підготовки проекту Закону України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік визначено Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України. Міністерство фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України.

Статтями 35, 36 Бюджетного кодексу України передбачено, що вказаний законопроект розробляється на підставі бюджетних запитів, які готуються головними розпорядниками бюджетних коштів та подаються на розгляд до Міністерства фінансів України.

Відповідальність за повноту та достовірність відомостей, що включені до бюджетного запиту, покладено на головного розпорядника бюджетних коштів, який здійснював його підготовку та подачу.

Розпорядником бюджетних коштів в даних правовідносин є Державна судова адміністрація України, яка формує свій бюджетний запит на підставі пропозиції Господарського суду Миколаївської області.

Як вже було встановлено судом, діюче протягом 2012-2015 років законодавство не передбачало виплату довічного грошового утримання працюючим суддям, тому розпорядники бюджетних коштів - Господарський суд Миколаївської області та Державна судова адміністрація України не включали відповідні видатки до своїх бюджетних запитів та не подавали їх на розгляд Міністерству фінансів України.

Таким чином, Державна судова адміністрація України, Господарський суд Миколаївської області, Кабінет Міністрів України діяли у відповідності до вимог законодавства України з дотриманням вимог ч.2 статті 2 КАС України.

Твердження позивача про дискримінаційність норм Закону України „Про судоустрій і статус суддів" на думку суду є необґрунтованими, жодних доказів на підтвердження факту дискримінації позивачем не наведено.

Згідно залученої до матеріалів справи копії постанови від 03.08.2015 року Вищого адміністративного суду України по справі № 814/301/15 адміністративний позов ОСОБА_1, до Верховної Ради України про визнання дій (бездіяльності) щодо не включення до видатків Державного бюджету України (2012-2015 роки) сум щомісячного довічного грошового утримання судді під час ухвалення Законів України про Державний бюджет 2012, 2013, 2014, 2015 років неправомірними та стягнення з Верховної Ради України 500198 грн. 60 коп. - залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили 11.11.2015 року, згідно ухвали Верховного Суду України, якою повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.08.2015 року.

Таким чином, рішенням суду, що набрало законної сили встановлено правомірність дій Верховної Ради України щодо не включення до видатків Державного бюджету України (2012-2015 роки) сум щомісячного довічного грошового утримання судді під час ухвалення Законів України про Державний бюджет 2012, 2013, 2014, 2015 років.

Крім того, суд зауважує, що у рішенні по справі «Сук проти України» від 10 березня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

З огляду на викладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, до господарського суду Миколаївської області, Державної судової адміністрації України та Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій 1 та 2 відповідачів щодо не включення до бюджетного запиту на 2015 рік відповідних сум соціального забезпечення в формі щомісячного довідного утримання; визнання протиправним не включення вказаних сум Кабінетом Міністрів України до проекту бюджету на 2015 рік; стягнення 500 198,60 грн. шкоди, завданої невиплатою соціального захисту в 2012-2014 роках-належить відмовити повністю.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54040 ) до Господарського суду Миколаївської області (вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001, Державної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, Кабінету Міністрів України, вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 081008 ) - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мельник

Суддя І.А. Устинов

Суддя А.О.Мороз