Справа № 1740/2220/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2018 року м. Рівне №1740/2220/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)", про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповідей на скаргу позивача від 11.06.2017, заяви позивача від 27.07.2018, поданні в електронному та паперовому вигляді; зобов'язання відповідача провести повну, об'єктивну, неупереджену та всесторонню перевірку скарги позивача від 11.06.2018, надати відповідь на вказану скаргу, а також надати відповідь на заяву позивача від 27.07.2018, подану в електронному вигляді. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2018 позивач звернувся до відповідача із скаргою на дії чергового помічника начальника колонії капітана внутрішньої служби ОСОБА_2 Не отримавши у встановлений чинним законодавством строк відповідь за наслідками розгляду вказаної скарги, 27.07.2018 позивач направив відповідачу засобами електронної пошти заяву з проханням надати відповідь на скаргу. При цьому, позивач вказує, що аналогічна заява була подана ним відповідачу в письмовому вигляді через начальника відділення СМРБ-ДПВ. Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з даним позовом відповіді на його скаргу та заяви відповідачем не надані, у зв'язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення адміністративного позову. Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідно до абз.4 ст.8 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату. Аналогічні положення закріплені у п.1 розділу ХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5. Позивач у позовній заяві стверджує, що 11.06.2018 він звернувся до відповідача зі скаргою дії чергового помічника начальника колонії капітана внутрішньої служби ОСОБА_2, які виразилися у перешкоджанні реалізації його права на телефоні переговори по мобільному телефону 05.06.2018. Проте, в журналах "Обліку реєстрації вхідних документів" №01-42 від 23.06.2017 та "Обліку пропозицій, заяв і скарг" №01-38 від 01.04.2011 відсутні записи про надходження від позивача 11.06.2018 будь-якої кореспонденції. При цьому, відповідач зауважує, що відповідно до пункту 12 розділу II Порядку розгляду звернень громадян у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 23.07.2013 №1475/5, на вимогу громадянина. який подав звернення до органу (установи) ДКВС України, на першому аркуші звернення проставляється реєстраційний штамп із зазначенням реєстраційного індексу цього звернення та дати його надходження. Така копія повертається громадянинові. Однак, на скарзі від 11.06.2018 та письмовій заяві від 27.07.2018, які позивач подав до суду, немає жодних відміток про їх отримання працівниками відповідача. Також, позивач зазначає, що 27.07.2018 ним до адміністрації установи була подана заява, яка була надіслана з використанням мережі Інтернет, з проханням надати відповідь на скаргу від 11.06.2018. Вказана заява була зареєстрована в журналі «Обліку пропозицій, заяв і скарг громадян» №01-38 від 01.04.2011 за вхідним номером №В-8 від 27.07.2018. Згідно з резолюцією в.о.начальника установи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 на дану заяву була заведена реєстраційно-контрольна картка та передано її на виконання в структурний підрозділ ВСВПР. Відповідно до п.7 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)», затвердженої наказом Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» від 12.01.2018 за №01/ОД-18, у разі надсилання електронного звернення без використання електронного цифрового підпису, воно повинно мати вигляд сканкопії або фотокопії. У звязку з недотриманням позивачем вказаних вимог, відповідач листом від 10.08.2018 за 30/08/3442 рекомендував йому звернутися з письмовою заявою до начальника відділення соціально-психологічної служби з проханням відсканувати власноручно написане звернення для подальшого направлення зі своєї зареєстрованої у встановленому порядку електронної скриньки та зазначив, що при дотримані вказаних вимог, позивачу буде надано відповідь у встановлені законом строки, або вирішено питання по суті. З наведених підстав, відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав на необґрунтованість твердження відповідача щодо неподання ним письмових скарги від 11.06.2018 та заяви від 27.07.2018, оскільки рішення про реєстрацію тих чи інших пропозицій, заяв і скарг в журналах "Обліку реєстрації вхідних документів" та "Обліку пропозицій, заяв і скарг громадян" відповідач приймає на власний розсуд. Одночасно позивач зазначив, що Закон України «Про звернення громадян» не встановлює жодних вимог до подання (надсилання) електронних звернень, окрім того, що такі звернення мають відповідати вимогам ст..5 вказаного Закону. Тобто, порядок їх подання визначає сам заявник. При цьому, посилання відповідача на Інструкцію з діловодства за зверненнями громадян у Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)», затверджену наказом Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» від 12.01.2018 за №01/ОД-18, позивач вважає безпідставним, оскільки чинним законодавством установи та організації не наділені повноваженнями приймати свої власні порядки подання звернень засобами електронної пошти.

Ухвалою суду від 12.09.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою суд витребовував у відповідача докази надходження від позивача скарги від 11.06.2018 та заяв від 27.07.2018, в тому числі належним чином завірені копії вказаних скарги та заяв, реєстраційно-контрольних картки на них, а також витягів з Журналів реєстрації звернень громадян за 11.06.2018 та 27.07.2017.

На виконання вказаної ухвали відповідач одночасно з відзивом на позовну заяву подав до суду належним чином завірені витяги з журналів "Обліку реєстрації вхідних документів" №01-42 від 23.06.2017 та "Обліку пропозицій, заяв і скарг" №01-38 від 01.04.2011 за 11.06.2018 та 27.07.2018.

Ухвалою суду від 05.10.2018 клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, витребування доказів, дослідження доказів в судовому засіданні, виклик та допит свідків в режимі відеоконференції повернуті заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 05.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

При прийнятті рішення у даній справі, суд виходить з наступного.

За приписами статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За визначенням, наведеним в п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Аналіз вказаних вище норм права дозволяє прийти до висновку, що публічно-правовим спором в розумінні КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, суд зауважує, що за приписами ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Крім того, ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, суд зауважує, що за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, суд, вирішуючи спір по суті, зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тому, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Крім того, ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, ч.ч.1, 2 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що у встановлені чинним законодавством строки відповідач не надав йому відповіді на його скаргу від 11.06.2018 та заяви від 27.07.2018, чим порушив його право на отримання таких відповідей.

Разом з тим, примірники письмових скарги від 11.06.2018 та заяви від 27.07.2018, долучені позивачем до позовної заяви, не містять жодних відміток про їх отримання працівниками відповідача.

З метою офіційного зясування усіх обставин у справі, ухвалою суду від 12.09.2018 було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребовано у відповідача докази надходження від позивача скарги від 11.06.2018 та заяв від 27.07.2018, в тому числі належним чином завірені копії вказаних скарги та заяв, реєстраційно-контрольних картки на них, а також витягів з Журналів реєстрації звернень громадян за 11.06.2018 та 27.07.2017.

На виконання вказаної ухвали відповідач подав до суду належним чином завірені витяги з журналів "Обліку реєстрації вхідних документів" №01-42 від 23.06.2017 та "Обліку пропозицій, заяв і скарг" №01-38 від 01.04.2011 за 11.06.2018 та 27.07.2018.

Із змісту вказаних витягів слідує, що 11.06.2018 та 27.07.2018 письмова кореспонденція від позивача до відповідача не надходила.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що ним були подані відповідачу письмові скарга від 11.06.2018 та заява від 27.07.2018, позивач суду не надав та судом в ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, факт наявності у позивача порушеного права щодо отримання відповідей на письмові скаргу від 11.06.2018 та заяву від 27.07.2018 не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки в разі ненадходження вказаних скарги та заяви до відповідача в останнього був відсутній обовязок надавати на них відповіді.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповідей на скаргу позивача від 11.06.2017, письмову заяву позивача від 27.07.2018, зобов'язання відповідача провести повну, об'єктивну, неупереджену та всесторонню перевірку скарги позивача від 11.06.2018, надати відповідь на вказану скаргу, належить відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Також, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 27.07.2018, подану в електронній формі, та зобов'язання відповідача надати відповідь на вказану заяву, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.07.2018 на електронну поштову скриньку відповідача від позивача надійшла заява щодо надання відповіді на скаргу останнього від 11.06.2018 (далі електронна заява).

Того ж дня вказана заява була зареєстрована відповідачем в журналі "Обліку пропозицій, заяв і скарг" №01-38 від 01.04.2011 за реєстраційним індексом В-8 та на неї було заведено реєстраційно-контрольну картку.

За наслідками розгляду електронної заяви позивача, відповідач листом від 10.08.2018 за 30/08/3442 рекомендував позивачу звернутися з письмовою заявою до начальника відділення соціально-психологічної служби з проханням відсканувати власноручно написане звернення для подальшого направлення зі своєї зареєстрованої у встановленому порядку електронної скриньки та зазначив, що при дотримані вказаних вимог, позивачу буде надано відповідь у встановлені законом строки, або вирішено питання по суті.

При цьому, в матеріалах адміністративної справи наявна копія вказаного листа з особистою відміткою позивача про ознайомлення з ним 13.08.2018.

Таким чином, твердження позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо розгляду його електронної заяви від 27.07.2018 та ненадання відповіді за наслідками її розгляду є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо неналежного розгляду відповідачем електронної заяви позивача від 27.07.2018 та безпідставного посилання на Інструкцію з діловодства за зверненнями громадян у Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)», затверджену наказом Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» від 12.01.2018 за №01/ОД-18, суд відхиляє у зв'язку з тим, що вони не стосуються предмету спору, оскільки в межах даної справи позивачем оскаржується саме бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на електронну заяву, а не дії відповідача, які полягають в неповному або неналежному розгляді вказаної заяви.

Суд наголошує, що за правилами ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Підстави для вирішення судом питання по розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні, оскільки ухвалою суду від 12.09.2018 позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Керуючись статтями 241-246, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 (Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)", 35341, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городище, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)" (35341, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городище, ).

Суддя Комшелюк Т.О.