Справа № 200/2475/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Справа № 200/2475/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, в якому просить: зобов'язати відповідача вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт нерухомого майна № 4426193
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що при реєстрації за ним права власності на спадкове нерухоме майно, виявилось наявність обтяження - арешт майна, накладеного на підставі постанови від 07.03.2006 року № 85. Відповідно до повідомлень Шевченківського ВДВС, строк зберігання виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 (померлого чоловіка) сплинув, а тому вказані обставини свідчать про відсутність підстав для арешту. Оскільки орган виконавчої служби відмовляється зняти арешт з нерухомого майна, чим порушує право його, як власника на розпорядження своєю власністю, він вимушений звернутись до суду з позовом про зобовязання відповідача вилучити такий запис про арешт.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду залучено Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також розяснено учасникам справи надати їх право на подання до суду визначених кодексом заяв по суті.
Відповідач і третя особа наданим правом не скористались, ухвалу суду отримали, на підтвердження чого у матеріалах справи наявні відповідні докази.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що при реєстрації за позивачем права власності на спадкове нерухоме майно земельну ділянку, розташовану у Херсонській області, Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Нахімова, виявилось наявність обтяження арешту нерухомого майна № 4426193 накладеного на підставі постанови про арешт на оголошення заборони на його відчуження, виданої Бую ОСОБА_3 07.03.2006 року за № 85, у зв'язку з чим, йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.
У липні 2017 року звернулася до Шевченківського ВДВС із заявою про припинення чинності обтяження № 4426193 на що отримала відповідь, що строк зберігання виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 (померлого чоловіка) сплинув і запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.
Вирішуючи спор по суті, суд виходить із того, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
За приписами ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Тобто, виключно у разі набрання законної сили судовим рішення про зняття арешту з майна боржника, державний виконавець знімає таке обтяження.
Доказів того, що позивач звертався до відповідача із відповідним судовим рішенням, суду надано не було.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 до відповідача із судовим рішенням про зняття арешту з майна не зверталася, вимоги позивача є передчасними.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_4