Справа № 804/4022/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 липня 2018 р. Справа № 804/4022/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіГолобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч А-1035) польова пошта НОМЕР_2 про стягнення компенсації за неотримане речове майно, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч А-1035) польова пошта НОМЕР_2 , в яквй просить суд:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч А-1035) польова пошта НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 8600,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі наказу № 23-РС від 10.05.2007 року його було виключено зі списків особового складу військової частини. 20.05.2017 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про проведення розрахунку та надання належним чином завірених документів. Проте з моменту звільнення не було виплачено грошові кошти в повному обсязі, а саме не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 8600,00 грн. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 8600,00 грн., та у зв`язку з допущеною бездіяльністю звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.08.2017 року провадження у справі № 804/4022/17 зупинено до отримання додаткових доказів від позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 04.07.2018 року провадження у справі № 804/4022/17 поновлено, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін на 31.07.2018 року.

30.07.2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що наказом № 31 від 01.02.2017 року старшого солдата ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника кулеметника 2 відділення глибинної розвідки 2 взводу глибинної розвідки роти глибинної розвідки. На протязі лютого-травня 2017 року солдатом ОСОБА_1 отримані всі предмети речового майна відповідно до Норм № 1 забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністра Оборони України № 23 від 29.04.2016 року. В документах, поданих до позову, відсутній розрахунок грошової компенсації за не отримане речове майно, не зазначено яке саме майно ОСОБА_1 не отримано.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 на посаді розвідника кулеметника 2 відділення глибинної розвідки 2 взводу глибинної розвідки роти глибинної розвідки.

Відповідно до наказу командира військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 від 21.05.2017 року № 146 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас наказом командира військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 від 10.05.2017 року № 23-РС відповідно до п. «ж» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону); з 21.05.2017 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Бобринецько-Устинівського-Компанієвського ОРВК Кіровоградської області.

25.05.2017 року ОСОБА_1 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт, яким серед іншого просить про: виплату або видачу речового майна, яке не отримував за час проходження служби 2014-2017 року.

Вважаючи свої права порушеними шляхом неотримання грошової компенсації за не отримане речове майно, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту ст. 19 ЦПК та ст. 19 КАС у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Пунктами 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.03.2016 року №178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Частиною першою статті 177 ЦК визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із частиною першою статті 190 ЦК майном, як особливим об`єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом частини третьої статті 386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Неотримання позивачем речового майна (військової форми, одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами).

Тобто, звернення позивача до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідацію збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Таким чином, спір який виник між військовою частиною та колишнім військовослужбовцем щодо правомірності набуття останнім права власності на речове майно має приватноправовий характер.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18, від 13 червня 2018 року у справі №161/13250/15-ц.

Таким чином, з установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (між військовою частиною та колишнім військовослужбовцем) у зв`язку з вирішенням питання права власності на речове майно, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справ, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо питання права власності на речове майно, даний спір підлягає вирішенню в місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства, отже суд вважає за необхідне закрити провадження у адміністративній справі.

Згідно з частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В силу викладеного, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 241-244, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 804/4022/17 за за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч А-1035) польова пошта НОМЕР_2 про стягнення компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський