Справа № 0540/5992/18-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 р. Справа№0540/5992/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши в порядку загального провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення заборгованості з заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення заборгованості з заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року залишено позовну заяву без руху.

27 серпня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

16 жовтня 2018 року ухвалою суду відмовлено в закритті провадження в адміністративній справі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він на підставі наказу № 290 від 26 грудня 2016 року був звільнений за скороченням штату у зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується записом в трудовій книжці. За період роботи у боржника, перед позивачем виникла заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 26 453,17 гривень. На даний час Костянтинівський державний хімічний завод визнано банкрутом, ліквідаційну процедуру завершено, про те позивачу не виплачено вся сума заборгованості. Оскільки засновником заводу є Міністерство промислової політики України, повноваження якого на даний момент перейшли Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, вважає за належного відповідача по справі останнього.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на їх безпідставність, а також окремо направив суду клопотання про закриття адміністративної справи, за наслідками розгляду якого, ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року відмовлено у закритті адміністративної справи з підстав, що зазначені у клопотанні відповідача.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Позивач 19 вересня 2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надав заяву, якою просив суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача 12 жовтня 2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання, яким просив суд розглянути справу без його участі на підставі підставі наявних в матеріалах справи документів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З 04.09.2003 по 26.12.2016 позивач працював на Костянтиновському державному хімічному заводі.

За період роботи на зазначеному підприємстві, перед позивачем виникла заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 35 638,54 грн., для стягнення якої позивач звернувся до Костянтиновського міськрайонного суду Донецької області, який за наслідками розгляду відповідних заяв видав два судові накази про стягнення з Костянтиновського державного хімічного заводу заборгованості по заробітної плати: по справі № 233/5820/16-ц від 23.11.2016 на суму 9 185,37 грн. та по справі № 233/1263/17 від 13.03.2017 (у якому ухвалою Костянтиновського міськрайонного суду Донецької області від 23.11.2017 виправлено описку) суму 26 453,17 грн.

Позивач зазначає, що в рахунок погашення заборгованості з заробітної плати він отримав грошові кошти в сумі 24 705,76 грн, отже, сума заборгованості в розмірі 10 932,78 грн лишається невиплаченою позивачу.

З урахуванням того, що постановою Господарського суду Донецької області від 13.12.2016 по справі № 905/20/16 Костянтиновській державний хімічний завод визнано банкрутом, а засновником заводу є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, позивач звернувся до суду з позовом саме до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з цією позовною заявою про стягнення невиплаченої частини заборгованості із заробітної.

Крім цього, з урахуванням позовних вимог, позивач просить суд стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, зазначаючи, як підставу для такого стягнення, значні хвилювання та моральні страждання, які позивач пов'язує з необхідністю здійснення дій, що направлені на поновлення його прав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов'язкова участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про публічне право, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій

Таким чином, за змістом КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту позовної заяви випливає, що підставами для звернення з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України є наступні обставини: відповідач є суб'єктом владних повноважень у розумінні наведених вище положень Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач є засновником (власником) Костянтиновського державного хімічного заводу, якого станом на дату подання позовної заяви визнано банкрутом постановою Господарського суду Донецької області від 13.12.2016 по справі № 905/20/16, позовні вимоги зведені до стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України різниці недоотриманої заробітної плати, та, як наслідок, відшкодування моральної шкоди саме з відповідача.

Той факт, що відповідач пов'язує свої позовні вимоги до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з тим, що саме Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є засновником (власником) Костянтиновського державного хімічного заводу, у зв'язку з чим, на думку позивача, саме відповідач має виплатити різницю недоотриманої заробітної плати та відшкодувати моральну шкоду, виключає розгляд цієї справи порядку іншого, ніж адміністративного, судочинства.

Судом встановлено, що судові накази про стягнення з Костянтиновського державного хімічного заводу заборгованості по заробітної плати: по справі № 233/5820/16-ц від 23.11.2016 на суму 9 185,37 грн. та по справі № 233/1263/17 від 13.03.2017 (у якому ухвалою Костянтиновського міськрайонного суду Донецької області від 23.11.2017 виправлено описку) суму 26 453,17 грн направлені для примусового виконання до Костянтиновського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Зазначені накази було повернуто стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання повідомленнями Костянтиновського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12.01.2017 та 04.12.2017 на підставі пункту 3 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що постановою Господарського суду Донецької області від 13.12.2016 по справі № 905/20/16 Костянтиновській державний хімічний завод визнано банкрутом.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що частина заборгованості з заробітної плати в розмірі 24 705,76 грн. виплачена позивачу не в порядку примусового виконання судових наказів, тому доводи позивача в цієї частині суд до уваги не приймає.

З урахуванням того, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, тобто відповідач не має перед позивачем зобов'язань з виплати заробітної плати, а також виходячи з того, що, за загальним правилом, відповідно до частини 3 статті 96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом, а питання виконання зобов'язань перед кредиторами (у тому числі по заробітній платі) врегульовані, зокрема, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд не приймає до уваги доводи про зобов'язання відповідача виплатити позивачу невиплачену частину заборгованості з заробітної плати з тих підстав, що відповідач є засновником Костянтиновського державного хімічного заводу.

Як зазначає відповідач, наказом Міністерства промислової політики від 09.11.2007 №622 було передбачено здійснити передачу функцій управління майном Костянтиновського державного хімічного заводу в управління Фонду державного майна України, якій, у свою чергу, власним наказом від 13.11.2007 № 1774 здійснив передачу функцій управління майном Костянтиновського державного хімічного заводу, а 04.12.2007 підписано акт приймання-передавання функцій управління майном заводу, отже, суд погоджується із доводами відповідача про те, що органом управління Костянтиновського державного хімічного заводу є саме Фонд державного майна України.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України заборгованості з заробітної плати на користь позивача в розмірі 10 932,78 грн задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн суд зазначає, що ця позовна вимога є пов'язаною та випливає з позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, отже, оскільки у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовлено, підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн відсутні.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем не доведено, правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення заборгованості з заробітної плати, відшкодування моральної шкоди відмовити.

ОСОБА_1 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1; серія та номер паспорту НОМЕР_2).

Міністерство економічного розвитку і (місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 12/2; ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арестова Л.В.