Справа № 826/6430/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2018 року № 826/6430/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доМіністерства фінансів України
про представники сторін: стягнення середньої заробітної плати позивач - ОСОБА_2; відповідача - не прибув,

(в судовому засіданні 26.09.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) (далі - позивачка або ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства фінансів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ) (надалі альтернативно - відповідач або МФ України або МФУ), в якому просила стягнути з відповідача середню заробітну плату за період затримки виконання рішення суду в частині негайного виконання за період з 14.12.2016 по 21.04.2017 у розмірі 58 651,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено до розгляду в підготовче засідання 14.06.2018.

14.06.2018 та 10.07.2018 судом оголошено відкладення справи до 07.08.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.09.2018.

06.09.2018 відкладено розгляд справи до 26.09.2018.

В судовому засіданні 26.09.2018 позивачка підтримала позов у повному обсязі. Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказана постанова залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. При цьому, постанова суду від 21.11.2016 в частині поновлення на роботі підлягала до негайного виконання, проте таке поновлення відбулося лише 21.04.2017, що підтверджується наказом від 21.04.2017 № 143-о. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з МФ України середньої заробітної плати за період затримки виконання рішення суду в частині негайного виконання за період з 14.12.2016 по 21.04.2017 у розмірі 58 651,00 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про: визнання протиправним та скасування наказу від 03.03.2016 № 143-о; поновлення на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України та внесення відповідних змін до трудової книжки; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення щорічної матеріальної допомоги державним службовцям у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати 9 267,5 грн.; стягнення витрат на оплату правової допомоги в сумі 4 409,6 грн. позовні вимоги задоволено частково.

Позивачка вказує, що відповідач не тільки проігнорував звернення ОСОБА_1 щодо поновлення її на роботі, але й не виконав постанову державного виконавця про примусове виконання рішення суду від 21.11.2016 в частині негайного поновлення позивачки на посаді. Тому, за переконанням позивачки, розмір позовних вимог в частині стягнення з МФУ суми середнього заробітку за час вимушеної затримки виконання рішення суду від 21.11.2016 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді - визначаються починаючи із дня, наступного за днем отримання відповідачем відповідного листа про добровільне негайне поновлення позивачки на посаді із доданою копією рішення суду (14.12.2016) по день видання МФ України наказу про поновлення на посаді від 21.04.2017 - шляхом множення середньоденної зарплати 659,00 грн. на фактичну кількість прогулу - 89 днів (по дату видання відповідного наказу), і складає 58 651,00 грн.

З викладеними позивачкою в позові твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві на позов зауважив, що МФУ подало апеляційну скаргу на постанову суду від 21.11.2016, а тому у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Також відповідач звернув увагу, що відповідно до Закону України «Про Державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати прані державних службовців у 2016 році» приведено у відповідність штатний розпис Міністерства фінансів України, який затверджено 23.05.2016, а відтак назви посад державних службовців змінено. У зв'язку з цим поновити позивача на посаду, яку зазначено в постанові суду було неможливо, оскільки посада головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України в штатному розписі відсутня. Окрім цього, відповідач звертає увагу на його звернення до суду із заявою про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16, що не свідчить про затримку виконання рішення суду.

У своїй відповіді на відзив позивачка вказала, що обов'язок щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає у відповідача (боржника) з моменту оголошення рішення суду в судовому засіданні (отримання ним копії відповідного рішення суду), а не з моменту відкриття виконавчого провадження або отримання відповідачем роз'яснення відповідного рішення суду. Окрім того, на думку позивачки, відповідач повинен був здійснити поновлення на посаді аналогічній із посадою, з якої її звільнено.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», «Порядком обчислення середньої заробітної плати», завт. Постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі альтернативно - Порядок), та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 та постановою Верховного Суду від 14.03.2018, у справі № 826/5133/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про визнання протиправним та скасування наказу від 03.03.2016 № 143-о, поновлення на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України та внесення відповідних змін до трудової книжки; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення щорічної матеріальної допомоги державним службовцям у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати 9 267,5 грн., стягнення витрат на оплату правової допомоги в сумі 4 409,6 грн. - позов задоволено частково. Судом вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства фінансів України від 03.03.2016 №143-о в частині звільнення ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України; стягнуто з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74 602,37 грн.; звернуто до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України, стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 9 267,5 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 067 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства фінансів України.

Зі змісту відміченої постанови суду першої інстанції, серед іншого, випливає, що: «Протиправність наказу від 03.03.2016 № 143-о прямо вказує на обґрунтованість позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України. Відповідно до довідки від 24.05.2016 № 16030/156 середньомісячна заробітна плата позивача становить 9 267,5 грн, середньоденна заробітна плата становить 463,37 грн.».

Таким чином, встановленими, згідно вказаної постанови, є обставини, зокрема, протиправності наказу від 03.03.2016 № 143-о та розміру середньоденної заробітної плати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України (в редакції чинні станом на момент винесення постанови у справі № 826/5133/16), негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Як видно з матеріалів справи, 09.12.2016 позивачка направила на адресу відповідача звернення, в якому просила поновити її на посаді та виплатити заробітну плату за один місяць. До звернення долучено копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16. Вказане звернення отримано МФУ 12.12.2016, що підтверджується описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправляння за реєстр. № 546.

26.01.2017 ОСОБА_1 повторно надіслала на адресу МФ України звернення, в якому вдруге вимагала поновити її на посаді та виплатити заробітну плату за один місяць. Відповідне звернення отримано відповідачем 30.01.2017, що підтверджується описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправляння за реєстр. № 250.

Станом на момент отримання відповідачем звернень позивачки, МФУ не виконано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України, стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 9 267,5 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України та ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України, постанова суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, зокрема, поновлення на роботі незаконно звільненого підлягає негайному виконанню.

Слід наразі відмітити, що правова позиція в частині застосування ст. 235 Кодексу законів про працю України та в питанні «вчинення працівником додаткових дій, що свідчать про його бажання поновитися на роботі» відображена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 813/1017/16) (судове рішення вільне у відкритому доступі інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/74549780).

Таким чином постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 підлягала негайному виконанню з моменту її винесення та, відповідно, отримання її МФ України.

У пункті 34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вказано, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З матеріалів справи видно, що незважаючи на вчинення позивачкою дій, що свідчать про її волевиявлення реалізувати своє право поновитися на роботі згідно судового рішення, зокрема, надіслання відповідачу постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16, лише 21.04.2017 МФ України видано наказ № 143-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.». Зі змісту наказу випливає, що наказано: «Скасувати наказ Міністерства фінансів України від 03 березня 2016 року № 143-о «Про звільнення ОСОБА_1.» у частині звільнення ОСОБА_1; поновити з 04 березня 2016 року ОСОБА_3 - державного службовця 9 рангу, на попередній роботі на посаді головного економіста-фінансиста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки; Департаменту з фінансово-економічних питань, бухгалтерського обліку та фінансової звітності (ОСОБА_4.) забезпечити ОСОБА_1 виплату надбавки за ранг державного службовця, а також посадового окладу у розмірі, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 17 грудня 2015 року № 526-о «Про встановлення посадових окладів», з дня фактичного виходу на роботу».

За вказаних обставин слідує висновок, що фактичне виконання МФУ постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного фінансиста-економіста відділу фінансів правоохоронних органів та цивільного захисту Департаменту фінансів оборони, правоохоронних органів і державної безпеки Міністерства фінансів України відбулося 21.04.2017.

Посилання відповідача на обставини неможливості виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16, зокрема через: подання МФУ апеляційної скарги на постанову та звернення до суду з заявою про роз'яснення постанови, відсутність у переліку посад державної служби посади головного фінансиста-економіста та введення посади головного спеціаліста, судом відхиляються, оскільки, по-перше, з наведених вище норм законодавства випливає про імперативність порядку в частині негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, по-друге, подання апеляційної скарги на судове рішення та звернення із заявою про його роз'яснення є правом, а не обов'язком сторони, а відтак, наведені МФ України причини щодо невиконання постанови суду негайно не є такими, що унеможливлювали її виконання.

Відхиляючи відповідні заперечення відповідача судом також враховано викладену у мотивувальній частині ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.08.2018 у справі № 826/5133/16 (про відмову в задоволенні заяви представника Міністерства фінансів України про роз'яснення Постанови Окружного адміністративного суду від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16) правову позицію про те, що: «Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто, працівник поновлюється на тій же посаді, з якої відбувалось таке звільнення, а не на іншій роботі. Тобто, суд не може поновити позивача на посаді, на якій він не працював і з якої не звільнявся. Відтак, враховуючи вимоги частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, суд повинен зобов'язати відповідача поновити позивача на посаді, яку він займав до звільнення, а після поновлення відповідач зобов'язаний вжити заходів для призначення (переведення) позивача на відповідну посаду».

У відповідності до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З речення першого частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» убачається, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Виходячи з наведених нормативних положень, з урахуванням того, що середньоденна заробітна плата становить 463,37 грн., обставини чого слідують з постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивачки на посаді складає 41 239,93 грн. (463,37 грн. х 89 час вимушеного прогулу).

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідач не довів правомірності своїх дій, тобто вчинив їх без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); нерозсудливо; непропорційно, зокрема з без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн., суд зазначає таке.

Статтею 132 КАС України, визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи разом з позовною заявою, позивачкою надано копію договору про надання правової допомоги від 03.04.2018, укладеного між ОСОБА_1, як клієнтом, з Адвокатським бюро «Дядюк і Партнери», бюро, згідно п. 1.1., 1.2. якого клієнт доручає, а бюро зобов'язується здійснювати від імені Клієнта наступні дії: представництво/захист інтересів і надання правничої (правової допомоги) з усіх адміністративних справ, де останній виступає як заявник, позивач, стягувач, боржник, третя або заінтересована особа, завами, свідок з усіма правами, наданими ст.ст. 47, 59 КАС України, крім передання справи до третейського суду, повну або часткову відмову від позовних вимог, на погодження з позовом (у разі подання позову до клієнта), укладення мирової угоди, передання повноважень іншій особі (передоручення), на одержання присудженого майна або грошей, та інших прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо клієнтом і не може бути доручена бюро - зокрема, в адміністративній справі про стягнення середнього заробітку за період ухилення від виконання рішення суду у справі 826/5133/16 в частині його негайного виконання (поновлення на посаді). Бажаний результат виконання цього Договору полягає: у наданні консультацій і роз'яснень з питань публічної служби і адміністративного процесу; надання правової допомоги клієнту у судових засіданнях під час судового розгляду за участю клієнта та проведення з його участю усіх процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України; підготовці і складанні документів правового/процесуального характеру з питань звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва, включаючи надсилання адвокатських запитів в інтересах клієнта тощо; процесуальному представництві прав і законних інтересів клієнта в адміністративному судочинстві; інші види правничої (правової) допомоги.

Також, надано розрахунок від 03.04.2018 до договору, укладений між сторонами, відповідно до умов якого визначено вартість правової допомоги за договором у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до змісту розрахунку, сума гонорару становить 5 000,00 грн., що складається з: усної консультації - 1 000,00 грн.; складанні необхідних документів для подачі позовної заяви до Окружного адміністративного суду м. Києва - 2 000,00 грн.; безпосереднього представництва прав і законних інтересів клієнта у судових засіданнях - 2 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках даної адміністративної справи в призначувані судом судові засідання на 10.07.2018 та 26.09.2018 представник позивачки не з'явився.

В той же час, в силу положень п. 1.2. договору від 03.04.2018 результат виконання вказаного правочину пов'язаний з наданням правової допомоги клієнту у судових засіданнях під час судового розгляду за участю клієнта.

За п. 3.2. договору, остаточний розрахунок між сторонами проводиться після виконання доручення залежно від об'єму і строків виконуваних доручень.

Сума гонорару бюро визначається на основі фактично витраченого часу (п. 1 розрахунку до договору від 03.04.2018).

Отже, відповідні положення договору співмірні з нормативними приписами п. 1 ч. 3, п. 3 ч. 5 ст. 134 КАС України в частині того, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Приймаючи до уваги викладені в розрахунку обставини, сторонами договору визначено можливий характер правової допомоги та їх вартість.

Разом з цим, до суду не представлено належних доказів саме виконання робіт щодо проведеної консультації, а також з підготовки і складання документів правового/процесуального характеру з питань звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва, зокрема позовної заяви б/н від 20.04.2018. Так, до суду не надано доказів складеного між сторонами акту приймання-передачі робіт (наданих послуг), необхідність складання якого в підтвердження виконаних робіт кореспондує до викладених в договорі та додатку положень про об'єм виконуваних доручень та фактично витрачений час на такі доручення.

Також суд зауважує, що як слідує з положень ст.ст. 134, 139 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на наведене, враховуючи здатність кожної особи бути позивачем та відповідачем у суді, самостійним вибором позивачки конкретного адвокатського бюро, яке надаватиме їй юридичні послуги та представлятиме її інтереси в суді, зважаючи на тривалість розгляду і складність справи, з урахуванням того, що в судові засідання 10.07.2018 та 26.09.2018 представник позивачки не прибув, враховуючи, що суду не представлено складеного між сторонами акту приймання-передачі робіт (наданих послуг), тобто не надано належних доказів виконання робіт щодо проведеної консультації, а також з підготовки і складання документів правового/процесуального характеру з питань звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва, зокрема позовної заяви б/н від 20.04.2018, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача судових витрат за послуги адвоката в сумі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою документально не підтверджено реальності надання правової допомоги у вказаних в договорі обсягах.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства фінансів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ідентифікаційний код - 00013480) на користь ОСОБА_1 (адреса: 04214, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) середню заробітну плату за період затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2016 у справі № 826/5133/16 в частині негайного виконання за період з 14.12.2016 по 21.04.2017 у розмірі 41 239,93 грн. (сорок одна тисяча двісті тридцять дев'ять гривень 93 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 09.10.2018.

Суддя К.С. Пащенко