Справа № 489/3081/18
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/3081/18
Номер провадження 2-а/489/177/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до інспектора патрульної поліції 4-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2018 року ОСОБА_4 звернувся із вказаним позовом до відповідача, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА№ 387111 від 02.05.2018 року.

Позивач вказує на те, що 02.05.2018 року він рухався на автомобілі марки «ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1, по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, та на перехресті з вул. Південною, він вїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору. Інспектором патрульної поліції винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 387111 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП, посилаючись на те, що позивач начебто проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3. е) ПДР України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що:

- відповідачем винесено постанову протиправно, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та його вину не доведено жодними належними доказами;

-поліцейським не розяснено позивачу його прав та обовязків, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості подати свої пояснення або заперечення на постанову;

-справа про адміністративне правопорушення була фактично розглянута одним працівником патрульної поліції, а постанову про накладення адміністративного стягнення складено іншим працівником з іншого екіпажу патрульної поліції;

-інспектором порушено п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.10.2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», а саме постанова не містить посилань на докази та мотиви відхилення від інших доказів, через що не відповідає вимога ст.283 і 284 КУпАП;

-справу безпідставно розглянуто на місці вчинення правопорушення;

-в постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначено будь-який технічний засіб, яким би було здійснено відеозапис уповноваженими особами.

Представник відповідача згідно наданого відзиву позов не визнавав та вказував, що:

- позивач притягнутий до відповідальності правомірно, оскільки вчинив адміністративне правопорушення;

-позивачу вичерпно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було розяснено його права та обовязки;

-посилання позивача на п. 24 Постанови ВСУ від 23.10.2005 року є безпідставним, оскільки її дія розповсюджується лише при судовому розгляді даної категорії справ;

-працівники Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР безпосередньо на місці вчинення такого правопорушення;

-при розгляді справи долучити відеозапис фіксування адміністративного правопорушення не виявилось можливим через технічні причини, що в свою чергу не є підставою для її скасування.

Ухвалою від 17.05.2018 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно Ухвали від 19.06.2018 року за клопотанням ОСОБА_4 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, однак пояснила, що позивач був затриманий екіпажем їхнього командира, який безпосередньо виявив правопорушення, зафіксував його на нагрудну відеокамеру та здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення. В подальшому, на місце зупинки транспортного засобу позивача, прибув екіпаж, до складу якого входила відповідач ОСОБА_2 Оскільки у відповідача був планшет з необхідним технічним забезпеченням, то за її підписом було раздруковано оскаржувану постанову.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що вона особисто не спілкувалась з позивачем з приводу вчиненого ним порушення, права та обовязки порушнику розяснював, командир у складі іншого екіпажу, який фактично розглядав справу, але, до винесення постанови, через велику завантаженість у роботі, покинув місце події.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та вказував, що інспектор правомірно виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки позивач дійсно порушив ПДР України.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані сторонами докази, суд виходить з такого.

02.05.2018 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем ««ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1, по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, та на перехресті з вул. Південною, проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3. е) ПДР України.

Його було зупинено екіпажем патрульної поліції,працівником якого був проведений розгляд справи про адміністративне правопорушення за фактом його вчинення позивачем. Після цього інспектором 4-ї роти 1-го батальйону УПП в Миколаївській області рядовим поліції ОСОБА_2 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА№ 387111 за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 8.7.3. е) ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.122 КУпАП.

Щодо посилань позивача з приводу порушення його прав внаслідок розгляду справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 283 КпАП України - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Пунктом 2.3 рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 КпАП України визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

За КпАП України до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають. (ВАСУ справа № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року).

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

При цьому зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України і вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, вбачається, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача, що інспектором при розгляді справи порушено п.24 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.10.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», а саме, що постанова не містить посилань на докази та мотиви відхилення від інших доказів, через що не відповідає вимога ст.283 і 284 КУпАП прийняті судом до уваги, оскільки положення Постанови застосовуються при судовому розгляді справ про адміністративні правопорушення.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що в постанові про притягнення його до відповідальності не зазначено будь-який технічний засіб, яким би було здійснено відеозапис уповноваженими особами, оскільки відсутність відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відеофіксацію правопорушення не є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється однією посадовою особою (у випадках, передбачених законодавством колегіально), яка за результатами її розгляду, у разі доведеності вини особи, має винести Постанову про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність…, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.п.1,8 Розділу 4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС від 06.11.2015 року за №1376, Розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснюють уповноважені посадові особи органів поліції відповідно до статті 222 КУпАП; розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення

Проте, судом встановлено та відповідачем ОСОБА_2 не спростовано того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснив один працівник патрульної поліції (командир відповідача), у складі одного екіпажу, а постанову про адміністративне правопорушення винесла саме відповідач, у складі іншого екіпажу, без зясування будь-яких обставин справи та без дослідження будь-яких доказів.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без дотримання вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 139 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 18, 19, 30, 72, 73, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до інспектора патрульної поліції 4-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА№ 387111 від 02.05.2018 року, винесену відносно ОСОБА_4.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрити.

Позивач ОСОБА_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;

Відповідач інспектор патрульної поліції 4-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві рядового поліції ОСОБА_2, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-б.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Пятого апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 12.10.2018.

Суддя Н.С. Тихонова