Справа № 820/4734/18
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 жовтня 2018 р. № 820/4734/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,61072) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов.,м. Харків,61022) про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправною відмову Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Харківській області від 16 квітня 2018 р. № 04-52/209 та відмінити рішення від 20 квітня 2018 р.

В обґрунтування адміністративного позову зазначила, що як суддя у відставці, має право на збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, але рішенням Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у перерахунку безпідставно їй відмовлено.

Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова, надано відзив у строк встановлений судом ухвалою від 05.07.2018 року, в якому просив суд відмовити у задоволені позову, у зв'язку з тим що матеріальна допомога та інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання, не входять до складу суддівської винагороди. Зазначено, що управління під час винесення оскаржуваного рішення діяло в межах покладених повноважень та згідно вимог чинного законодавства України, а отже права та законні інтереси позивача порушено не було.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 15.04.2010 року № 2137-VI, у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до п. 2,9 ч. 5 ст. 126 Конституції України позивач, ОСОБА_1, звільнена з посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова.

Наказом голови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.04.2010 року № 05/70-23 позивач, ОСОБА_1, відрахована зі штату суду у звязку з поданням заяви про відставку та наданням відставки на підставі зазначеної вище постанови.

Трудовий стаж на посаді судді становить 21 рік 1 місяць 18 днів

.У звязку із збільшенням з 01 грудня 2016 р. розміру мінімальної заробітної платиі,позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою щодо перерахунку пенсії від заробітної плати, призначеної згідно з законом України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Харківській області 16.04.2018 р. № 04-52/209 про розмір заробітної плати станом на грудень 2016 р., оскільки в раніше наданій довідці, на підставі якої позивачу недораховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не було зазначено матеріальну допомогу 1/12 частини посадового окладу.

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 20.04.2018 року протокол № 16 від 05 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, з підстав того, що матеріальна допомога не враховується у суддівську винагороду.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернулася до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згадані правовідносини унормовані як приписами загальних норм права, до яких належать положення ст. 46 Конституції України, ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", так і спеціальних норм права, до яких у даному випадку відносяться положення ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 142 Закону України від 2 червня 2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У відповідності до ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, вказаним спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Таким чином посилання позивача на застосування Закону України Про оплату праці, Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закон України Про судоустрій і статус суддів, яким визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також, посилання позивача на положення статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 41 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, суд вважає необґрунтованим, оскільки, згідно вказаних норм права отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України Про судоустрій та статус суддів.

При цьому, суд вказує на безпідставність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року, № 21-430а11, 6 листопада 2013 року 21-350а13 про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII, а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми права, суд зазначає, що наразі судді у відставці виплачується за його вибором щомісячне довічне грошове утримання, яке обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці або пенсія. Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди. Наразі матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі № 738/1343/17 (адміністративне провадження № К/9901/2712/17).

За вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, у спірних правовідносинах діяв в межах та у спосіб, які передбачені вимогами чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.