Справа № 2540/2918/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2918/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
про за участю сторін від позивача від відповідача визнання незаконними та скасування рішення і вимогу ОСОБА_2, діє на підставі ордеру та договору ОСОБА_3, діє на підставі довіреностей № 862/9/25-01-10-15 від 09.02.2018, № 4517/9/25-22-10-00-10 від 14.12.2017
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач, ФОП ОСОБА_1Л.) 22.08.2018 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі також відповідач-1, ГУ ДФС у Чернігівській області), Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі також відповідач-2, Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області), у якій просить визнати незаконними та скасувати рішення Чернігівської ОДПІ Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 01 липня 2016 року № 140/13-03-20, рішення Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 19 червня 2018 року № 1613/25-01-13-03 та вимогу Головного управління ДФС України у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року № Ф-2515-17.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним було подано до відповідача-2 Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації), у якому нараховано 3515,80 грн єдиного внеску за найманих працівників. Позивачем вказану суму сплачено вчасно 12.01.2016, однак, як стало відомо пізніше через помилку банківського працівника вказані кошти були зараховані на інший рахунок. 29.02.2016 ФОП ОСОБА_1 повідомив відповідачів, що він є інвалідом 3-ї групи та має право не сплачувати за себе єдиний соціальний внесок з 01.01.2016. Натомість, відповідачами винесені оскаржувані рішення, яким позивачу неправомірно нараховано штрафні санкції та пеня.

Представником відповідачів у межах встановленого судом строку подано відзив на позов, у якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, та зазначає, що ФОП ОСОБА_1 належним чином не виконувались норми статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме єдиний внесок за грудень 2015 вересень 2017 року фактично сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.

Позивачем направлено суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачами не спростовано факт сплати 12.02.2016 єдиного внеску, що відображено у звіті ЄСВ у сумі 3515,81 грн, хоча граничний строк сплати був 20.02.2016. Крім того, грошові кошти у сумі 3515,81 грн були прийняті до виконання банком та у подальшому перераховані на єдиний казначейський рахунок.

Представником відповідачів подано додаткові письмові пояснення, у яких зазначено, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобовязання, такий платник після фактичного погашення податкового борг повинен сплатити пеню (штраф) у розмірі, який залежить від періоду прострочення.

Ухвалою суду від 27.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі і просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачів у задоволенні позову просив відмовити з підстав необґрунтованості позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 09.01.2016 подав до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за грудень 2015, у якому було нараховано 3515,80 грн сума єдиного внеску, що підлягає сплаті (а.с. 12-17).

12.01.2016 позивачем сплачено єдиний соціальний внесок за найманих працівників у розмірі 3515,81 грн, що підтверджується квитанцією № 14 від 12.01.2016 (а.с. 18).

Натомість, вказана сума помилково була зарахована банком на інший рахунок, про що свідчить лист завідувача відділення банка, направлений на адресу відповідачів (а.с. 26).

29.02.2016 ФОП ОСОБА_1 направлено до ДПІ у м. Чернігові та ГУ ДФС у Чернігівській області повідомлення, що позивач є інвалідом 3-ї групи, що надає йому право не сплачувати за себе єдиний внесок.

Рішенням від 01.06.2016 № 140/13-03-20 Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 1137,60 грн та пеня у розмірі 161,54 грн (а.с. 20).

Рішенням від 28.11.2017 № 1452/25-01-13-03 ГУ ДФС у Чернігівській області за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 11848,61 грн та пеня у розмірі 1966,10 грн (а.с. 22).

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2018 № Ф-2515-17 зобовязано позивача сплатити 13800,20 грн боргу зі сплати єдиного внеску (а.с. 29).

Позивачем вказане рішення (від 28.11.2017) оскаржене до Державної фіскальної служби України ( далі ДФС України). За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 22.01.2018 № 873/М/99-99-11-02-02-75 про часткове скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 28.11.2017 № 1452/25-01-13-03 та зобовязано ГУ ДФС у Чернігівській області винести та направити позивачу нове рішення (а.с. 27-28).

На виконання останнього рішення ДФС України Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області 19.06.2018 винесено рішення № 1613/25-01-13-03 про застосування штрафу в розмірі 11848,61 грн за період з 21.01.2016 до 20.11.2017 та нараховано пені у розмірі 1941,50 грн.

Вважаючи вказані рішення та вимогу відповідачів незаконними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи нормативну оцінку відносинам, що склались між сторонами суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообовязкового державного соціального страхування в обовязковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообовязкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується у іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Частина 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлює, що єдиний внесок сплачується за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті першому частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобовязані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята).

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Як установлено судом, позивачем ФОП ОСОБА_1 12.01.2016 було сплачено визначену ним суму єдиного соціального внеску у розмірі 3515,81 грн, про що свідчить копія квитанції № 14 від 12.01.2016. Натомість, грошові кошти були перераховані не на той рахунок з вини банку, що підтверджується листом завідувача відділення банка, направленого на адресу відповідачів 06.12.2017. Даний факт відповідачами не заперечується.

Положеннями статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визначено, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання та його сплати, пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, враховуючи, що визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду, суд дійшов висновку, що у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/11432/17.

Викладене свідчить про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у встановлений законодавством строк, а відтак і відсутність підстав для нарахування штрафу та пені та, як наслідок, скасування спірних рішень і пені.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, навпаки, позивачем доведено відсутність своєї вини у несвоєчасному зарахуванні коштів на правильний рахунок, що, як наслідок, стало підставою винесення оскаржуваних рішень та вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачами не доведено правомірність своїх рішень та вимоги з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, дійшов висновку, що адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 01.07.2016 № 140/13-03-20, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 19.06.2018 № 1613/25-01-13-03 та вимогу про сплату боргу від 16.01.2018 № Ф-2515-17 - визнати протиправними та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа- підприємець ОСОБА_1, вул. Невського, 21, м. Чернігів, 14000, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, .

Чернігівська ОДПІ Головного управління ДФС України у Чернігівській області, вул. Хлібопекарська, 6, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 11.10.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб