Справа № 264/4352/18
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/4352/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови від 27 липня 2018 року серії ВР №098730, винесеної інспектором роти №1 батальйону УПП в Донецькій області ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121, статті 125 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною та винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, будь-яких порушень правил дорожнього руху він не допускав. Так, вказує, що на момент перевірки його транспортного засобу не було темно та не заборонена експлуатація транспортного засобу без правої фари в режимі ближнього світла. Крім того відповідно до вимог закону про страхування контроль за наявністю полісу здійснюється при складанні протоколів щодо порушення ПДР та оформлення матеріалів ДТП, а оскільки він не допустив порушень правил дорожнього руху, тому і підстав для предявлення полісу не має. Також інспектор поліції в порушення статті 36 КУпАП склав лише одну постанову, а також всупереч вимог статті 268 КУпАП розглянув справу без його присутності, не розяснив процесуальних прав, в тому числі на користування правовою допомогою.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, в матеріалах справи міститься заява адвоката про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду письмовий відзив, в якому зазначив про законність своїх дій при розгляді справи та винесені постанови відносно ОСОБА_1, який в порушення правил дорожнього руху керував транспортним засобом, на якому не горіла права фара в режимі ближнього світла в темну пору доби, а також на вимогу поліцейського не представив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також відповідач представив до суду диск із відеозаписом обставин подій з місця пригоди та просив проводити розгляд справи за його відсутністю.

Оскільки представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та в судове засідання не прибули сторони, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Судом встановлено, що 27 липня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР№098730 від 27 липня 2018 року, винесеною інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2, було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 та статті 125 КпАП України, зокрема за те, що він 27 липня 2018 року о 22 год. 00 хвилин по вулиці Сметаніна, 1 в селищі Урзуф, керував транспортним засобом ВАЗ 21010, державний номер НОМЕР_1, в якого не горіла права фара в режимі ближнього світла в темну пору доби, а також не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив правила дорожнього руху, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій працівника поліції, суд виходить із наступних положень.

Згідно з пунктом 1.10. Правил дорожнього руху темною порою доби вважається - частина доби від заходу до сходу сонця.

Пунктом 19.1 підпункт а) Правил дорожнього руху передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Згідно з пунктом 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

З наведених положень правил дорожнього руху слідує, що у темну пору добу після заходу сонця водії мають включити ближнє або дальнє світло фар.

Порушення ОСОБА_1 правил користування світловими пристроями в темну пору доби було причиною його зупинки працівниками поліції та перевірки установлених правилами реєстраційних документів.

Згідно з статтею 125 КУпАП відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 КУпАП, - тягнуть за собою попередження.

Згідно з статтею 26 КУпАП попередження як захід адміністративного стягнення виноситься в письмовій формі.

Згідно з пунктом 4 розділу І Наказу МВС від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься, зокрема, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого статтею 125 КУпАП.

Отже, за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке встановлена у вигляді попередження, обовязковим є складання постанови.

Тобто працівник поліції, який виявив у транспортному засобу відсутність в темну пору доби ближнього світла обох фар або несправність однієї із фари має право накласти адміністративне стягнення за статтею 125 КУпАП у виді попередження в письмовому вигляді.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Тобто візуальне спостереження працівником поліції порушення правил дорожнього руху є законною та достатньою підставою для зупинки транспортного засобу та перевірки у водія документів, передбачених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

Незгода водія із причиною зупинки або виявленим порушенням правил дорожнього руху не може бути поважною або законною причиною для відмови водієм у представленні поліцейському для перевірки документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

У будь-якому випадку після зупинки працівником поліції водія, останній зобовязаний виконати вимоги, встановлені пунктом а) пункту 2.1. Правил дорожнього руху.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 21.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4. Правил дорожнього руху, передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Таким чином, з наведених положень законодавства вбачається обовязок позивача, як водія транспортного засобу, мати при собі під час керування поліс (сертифікат) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та при виявлені порушень правил дорожнього руху за вимогою працівника поліції при складанні постанови предявити даний поліс для перевірки.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом були вивчені та переглянути надані відповідачем відеозаписи з відеокамери, закріпленої на форменому одязі працівника поліції, з яких вбачається, що під час патрулювання в селищі Урзуф працівниками поліції в темну пору доби був зупинений транспортний засіб позивача, у якого не горіла права фара в режимі ближнього світла, та водію було вказано на порушення ним правил користування світловими приладами як причину зупинки. Позивач перевірив несправність правої фари в режимі ближнього світла, вказав, що можливо в ході руху відійшов контакт та самостійно усунув на місці несправність. Після цього інспектор поліції попросив надати реєстраційні документи та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте позивач лише частково виконав вимогу поліцейського надав тільки свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення. Однак не представив зазначений страховий поліс для огляду, повідомивши працівнику поліції, що він не погоджується із законністю зупинки, виявленим порушенням правил дорожнього руху та своїм обовязком надати такий поліс для огляду. В ході тривалої дискусії позивач висловлював інспектору поліції всі наявні у нього заперечення та доводи на свій захист. Після чого працівник поліції повідомив позивача про склад вчиненого ним правопорушення, розяснив йому права, передбачені статтею 268 КУпАП, в тому числі і право на правову допомогу, запитав чи не має клопотань або заяв під час розгляду справи. Будь-яких заяв від позивача не надійшло, в тому числі і щодо адвоката. Навпаки позивач вказував не необхідності складання постанови. Після цього інспектор виніс постанову у присутності позивача на місці зупинки транспортного засобу. Також запропонував йому отримати копію винесеної постанови та розписатися за це, проте позивач категорично відмовився від її отримання та підпису.

Подібні пояснення позивача, що зафіксовані на відеокамеру, закріплену на форменому одязі інспектора поліції, в своїй сукупності свідчать про наявність обґрунтованих підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивач в порушення пунктів 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху не предявив для огляду поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та здійснював рух транспортним засобом, у якого не горіла права фара в режимі ближнього світла. Існування такого полісу на момент складання постанови не було доведено і в ході розгляду справи в суді, що свідчить про відсутність полісу у позивача та порушення правил дорожнього руху.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення у відповідача були достатні підстави та докази для зупинки ОСОБА_1 і притягнення його до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення водієм правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 та статтею 125 КУпАП.

Згідно Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов'язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Статтею 213 КУпАП, визначено, що органи національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи, в тому числі, про адміністративне правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (частини друга статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з статтею 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Щодо реалізації прав, якими наділений позивач згідно статті 268 КУпАП, то за даною нормою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всі наведені вище права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти свідків, клопотання, користуватися юридичною допомогою або послугами перекладача мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання та про особу, яка уповноважена розглядати справу, йому були розяснені процесуальні права, протягом всього часу спілкування із інспектором поліції ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та суб'єктивне рішення відповідача, як посадової особи, що приймає рішення у справі. При цьому будь-яких клопотань щодо надання додаткових пояснень або зауважень, представлення додаткових доказів, необхідності допиту свідків або звернення за правовою допомогою до фахівця позивач не заявляв, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Згідно з статтею 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Інспектором поліції було винесено постанову за вчинення двох правопорушень та накладено стягнення за в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за частиною статті 126 КУпАП в розмірі 425 гривень. Такі дії відповідача відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складані постанови щодо ОСОБА_1 відповідають діючому законодавству, та у зв'язку із цим підстав для скасування прийнятої постанови не має.

Керуючись статтями 2,9,242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2018 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов