Справа № 826/1546/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2018 року № 826/1546/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Київсільелектро"
доГоловного управління ДФС у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення,

представник позивача - не прибув,

представник відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Київсільелектро" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки визначення податкових зобов'язань і застосування штрафних санкцій було здійснено відповідачем безпідставно. Представник позивача у судове засідання не прибув, подавши клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких наголошував на порушенні позивачем вимог чинного законодавства України та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Представник відповідача у судове засідання не прибув.

У судовому засіданні суд, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

В період з 22.08.2016 по 12.10.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" (код 00132457) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 20.10.2016 №326/26-15-1401-03/00132457, в якому зафіксовано ряд порушень, зокрема (з урахуванням відповіді про розгляд заперечень до акта перевірки від 02.11.2016 №23307/10/26-15-14-01-03 та враховуючи предмет позову):

- п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 64 490 грн. та завищено від'ємне значення на суму 3 901 грн.;

- пп. 266.1.1. п. 266.1, пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп. 266.6.1 п. 266.6, пп. 266.7.5 п. 266.7, пп. 266.9.1 п. 266.9, пп. «б» 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, в результаті чого не подано річну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015-2016 рік до контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта оподаткування та заниження зобов'язання по сплаті бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2016 рік на загальну суму 90 113,38 грн.;

- ст. 286, п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання в період, що перевірявся, у поданій звітності до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві по орендній платі за землю в сумі 35 741,77 грн.;

- п. 2.6, п. 3.5, п. 7.24 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 з послідуючими змінами та доповненнями, в період, що перевірявся, не підтвердження первинними документами надходження готівки до каси підприємства та перевищення встановленого ліміту готівки в касі підприємства.

На підставі акта перевірки від 20.10.2016 №326/26-15-1401-03/00132457, відповіді на заперечення від 02.11.2016 №23307/10/26-15-14-01-03 та рішення за ДФС України за результатами адміністративного оскарження від 16.01.2017 №622/99-99-11-01-01-25 відповідачем було винесені податкові повідомлення-рішення, зокрема (з урахуванням предмета позову):

- від 07.11.2016 №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 3 901 грн.;

- від 07.11.2016 №, яким застосовано суму штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 56950,8 грн.;

- від 07.11.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 44 677,21 грн., з якої за податковим зобов'язанням - 35 741,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 935,44 грн.;

- від 18.01.2017 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 120 641,73 грн., з якої за податковим зобов'язанням - 90 113,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 22 528,35 грн.;

- від 18.01.2017 №312615141, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 68 030,00 грн., з якої за податковим зобов'язанням - 54 410,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 13 603,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були частково порушені з огляду на наступне.

Суд досліджуватиме спірні податкові повідомлення-рішення в черговості, викладеній позивачем у позовній заяві (позовних вимогах).

Як вбачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що надходження готівки до каси підприємства 05.08.2014 в сумі 1334,58 грн., 05.08.2014 в сумі 5727.92 грн. та 17.08.2015 в сумі 4166,66 грн., не підтвердженні первинними документами, а саме: в зазначені вище дні одержання готівки до каси підприємства прибуткові касові ордери належним чином не складалися, облік готівки у встановленому порядку в касовій книзі не проводився. Загальна сума не оприбуткованої готівки склала 11 229,16 грн. (Т. 1, а.с. 70-71).

Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320 (зі змінами та доповненнями) (далі - Положення № 637).

Відповідно до п. 2.6 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95) установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Пунктом 2 Указу №436/95 установлено, що штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд зазначає, що з набранням чинності Податковим кодексом України положення статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, у тому числі на нарахування штрафів, передбачених Указом №436/95, не розповсюджуються, з урахуванням того, що спірні правовідносини відбулись вже під час дії норм Податкового кодексу України та на час набрання чинності змін, внесених до Господарського кодексу.

Аналогічна правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25.09.2018 по справі №808/429/16.

В той же час, з аналізу абз. 3 ст. 1Указу №436/95 вбачається, що у разі проведення готівкових розрахунків із веденням касової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.

Як вбачається з акта перевірки, при перевірці прибуткових касових ордерів від 05.08.2014 №16 на суму 1334,58 грн. та від 05.08.2014 №17 на суму 5727,92 грн. встановлено, що операції з надходжень готівки до каси підприємства проводила заступник головного бухгалтера (касир) ОСОБА_1, яка з 04.08.2014 по 04.09.2014 була у відпустці. При перевірці прибуткового касову ордеру від 17.08.2015 №18 на суму 4166,66 грн. встановлено, що операції з надходжень готівки до каси підприємства проводила бухгалтер (касир) ОСОБА_2, яка з 17.08.2015 по 31.08.2015 була у відпустці.

Тобто, перевіркою встановлено, що фактично оприбуткування готівки було здійснено позивачем, але особами, які на підставі наказів товариства перебували у відпустці.

Водночас, відповідач застосував до позивача відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, а не за порушення порядку її оприбуткування.

Отже, враховуючи диспозицію застосованої до позивача норми Указу №436/95, вбачається незаконність податкового повідомлення - рішення від 07.11.2016 № в частині суми штрафної санкції в розмірі 56 145,80 грн. (11 229,16 грн. х 5).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 07.11.2016 № та від 18.01.2017 №312615141 в частині суми податкового зобов'язання в розмірі 45 316,00 грн. були виявлені відповідачем наступні порушення:

- заниження податкових зобов'язань внаслідок заниження бази оподаткування за операціями оренди житла у 2015 році на суму 15 602,00 грн. та у 2016 році на суму 7 801,00 грн.;

- не врахування у серпні 2015 року коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних, виписаних постачальником ДП «Чернігівська механізована колона» на суму 21913,00 грн.

В акті перевірки зазначено (Т. 1, а.с. 42-45), що ПАТ "Київсільелектро" надавало послуги оренди власних основних засобів (квартир) для фізичних осіб. В бухгалтерському обліку суми наданих послуг оренди відображено за кредитом субрахунку 713 «Дохід від операційної оренди» на загальну суму 37 200 грн., в т.ч. ПДВ - 6 200 грн.

Відповідно до наданих до перевірки обігово-сальдових відомостей по субрахунку 311 «Знос основних засобів» було встановлено, що ПАТ "Київсільелектро" здійснювало нарахування амортизації основних засобів (квартир) за період з 01.01.2014 по 30.06.2016 в загальній сумі 161015 грн.

Тобто, різниця між отриманим доходом ПАТ "Київсільелектро" за надання в оренду власних основних засобів (квартир) та нарахованими сумами амортизаційних відрахувань основних засобів (квартир) склала у загальній сумі 167 417 грн. (207 618 грн. - 40 197 грн.).

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що базою оподаткування ПДВ при постачанні послуг є договірна ціна, яка не може бути нижче її собівартості, а собівартість складається з поточних витрат, прямо пов'язаних з виробництвом такої послуги. Тобто, собівартість послуги оренди включає в себе прямі нематеріальні витрати - амортизаційні відрахування та є базою оподаткування при постачанні послуг оренди по здачі власного нерухомого майна.

Згідно пп. 196.1.2 п. 196.1 ст. 196 ПК України передача майна у лізинг (оренду), крім передачі у фінансовий лізинг, не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Водночас пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу встановлено, що операція з надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди) у податковому обліку належить до операцій з продажу послуг.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що в даному випадку місце постачання послуг з оперативної оренди розташовано на митній території України, то така орендна операція є об'єктом оподаткування ПДВ.

Згідно абз. «а» п. 193.1 ст. 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування, зокрема, в розмірі 20%.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг наведено у ст. 188 ПК України, згідно якої база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що, в даному випадку, базою оподаткування буде договірну вартість орендної послуги, але не нижче ціни придбання таких послуг, тобто не нижче собівартості.

Відповідно до п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) 16 "Витрати" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно п. 14 П(С)БО) 16 "Витрати" до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

На підставі вищевикладеного вбачається собівартість складається з витрат, які включають в себе амортизаційні відрахування.

Відтак, суд погоджується з позицією відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ внаслідок заниження бази оподаткування за операціями оренди житла у 2015 - 2016 роках.

Крім того, перевіркою було встановлено, що ПАТ "Київсільелектро" у серпні 2015 року не враховано у складі податкової декларації розрахунки від 19.08.2015 №2, №3, №4 коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1 від 04.09.2014, №9 від 11.09.2014, №15 від 15.10.2014, виписаних постачальником-ДП «Чернігівська механізована колона» ПАТ "Київсільелектро" на суму (-) 21 913 грн. на підставі зміни вартісних і кількісних показників.

Згідно п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації.

Відповідно до 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 192.3 ст. 192 ПКУ).

Отже, у разі реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної згідно якого постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, то отримувач повинен подати податкову декларацію та зменшити суму податкового кредиту.

Позивачем не заперечується, що у складі податкової декларації з ПДВ за серпень 2015 року, Товариством не було здійснено зменшення суми податкового кредиту, проте акцентував увагу, що такі дії були вчинені у наступному податковому періоді шляхом самостійного виявлення помилки.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи (Т. 1, а.с. 147-157), ПАТ "Київсільелектро" зменшило податковий кредит згідно поданого до ДФС України розрахунку коригувань кількісних і вартісних показників (Додаток 1) до Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний 9податковий0 період, за який виправляються помилки серпень 2015 року від 29.10.2015 № на суму ПДВ (-) 21 913 грн.

Отже, враховуючи, що період перевірки закінчується строком 30.06.2016, то відповідачу було достеменно відомо, що позивач зменшив податковий кредит з ПДВ за 2015 рік на суму 21 913 грн.

Таким чином, повторне нарахування відповідачем Товариству суми ПДВ у розмірі 21 913 грн. за період серпень 2015 року є безпідставним та протиправним.

У зв'язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 18.01.2017 №312615141 підлягає скасуванню в частині 27 391,25 грн. (податкового зобов'язання - 21 913 грн., штрафної санкції 25% - 5478,25 грн.).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.11.2016 №, з акту перевірки та заперечень відповідача, вбачається, що воно прийнято податковим органом у зв'язку з встановленим у ході перевірки порушенням позивачем п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. Вказані висновки податкового органу позивачем не спростовано, а відтак, вказане податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 07.11.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 44 677,21 грн., з якої за податковим зобов'язанням - 35 741,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 935,44 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, в податковій декларації по орендній платі за 2014 рік, яка подавалась (№ від 10.02.2014) до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, ПАТ "Київсільелектро" було задекларовано суму по орендній платі за землю в розмірі 35 741,71 грн., в той час, як за даними перевірки орендна плата повинна становить 71 483,48 грн. (сума відхилення, тобто заниження складає 35 741,77 грн.).

Відповідно до п. 288.2 та п. 288.3 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПКУ).

Водночас, п. 288.5 ст. 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

288.5.2. не може перевищувати: в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 5.2 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки умови договорів не можуть суперечити вимогам чинного законодавства, незважаючи на наявність змін в укладених договорах оренди, орендарю належить сплачувати орендну плату в розмірі, встановленому законодавством. При цьому, законодавством встановлена гранична межа річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним в договорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 по справі №820/4707/16.

Відтак, суд критично ставиться до посилання позивача на умови договору, якими передбачено іншу суму оплати за оренду землі, оскільки незалежно від визначеного в даному випадку розміру орендної плати за договором він не може бути нижчим, ніж встановлений чинним законодавством.

Як вбачається з акта перевірки, відповідач застосував наступний розрахунок орендної плати за землю: 2 382 782,75 х 3% = 71 483,48 грн., де:

2382782,75 - нормативно грошова оцінка згідно довідки управління земельних ресурсів за 2012 рік.

На підставі вищевикладеного, суд погоджується з доводами відповідача, що ПАТ "Київсільелектро" було занижено зобов'язання по орендній платі за землю в період, що перевірявся, в розмірі 35741,71 грн., що свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення від 07.11.2016 №.

Крім того, при перевірці відповідачем було встановлено, що ПАТ "Київсільелектро" є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- у власності підприємства перебуває нежитловий будинок - адміністративний, загальною площею 929,00 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 55-А (наказ КМДА від 05.03.2002 №109-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна»);

- у власності підприємства перебуває майновий комплекс загальною площею 6081,00 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3, до складу якого входять: цех металоконструкцій, трансформаторна підстанція, автомобільна заправка, ремонтно-механічна майстерня та адміністративно-побутовий комплекс, площа адміністративно-побутового комплексу, згідно акту оцінки становить 3796,4 кв.м. (наказ КМДА від 18.09.2002 №719-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна»).

За результатами перевірки встановлено, що підприємством не подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 та 2016 роки.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - одна із складових податку на майно (пп. 265.1.1 ПКУ), який, як відомо, є місцевим податком (пп. 10.1.1 ПКУ).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 та пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

В свою чергу, не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

Згідно пп. 266.3.1 та пп. 266.3.3 п. 266 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» затверджено положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1).

Водночас, системний аналіз п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, п. 12.3 ст. 12 ПК України, п. 2.1 ст. 2 ПК України, дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже, враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII набрав чинності 01.01.2015, то лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження на встановлення податку (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок) відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, прийняте Київської міською радою 28.01.2015 рішення №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629», яким встановлено в місті Києві новий податок на майно - податок на майно, відмінне від земельної ділянки, не міг бути застосований в 2015 році, оскільки плановим періодом для застосування цього рішення є 2016 рік.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 по справі №826/6164/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку про неправомірність покладення контролюючим органом на позивача обов'язку зі сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в сумі 57555,37 грн.

Відповідно до п. 5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно п. 5.3 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставка податку для типу об'єктів нежитлової нерухомості: інші, для усіх місць розташування (зональності) встановлюються у розмірі 1,00.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Отже, ставка податку для об'єктів нежитлової нерухомості, в даному випадку, становила 13,78.

Крім того, суд звертає увагу, що об'єктом оподаткування вказаного податку є всі об'єкти нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності юридичної особи, крім тих, що згідно пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ та пп. 2.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не являються об'єктами податку.

Як вбачається з акта перевірки, відповідач, розраховуючи вказаний податок, використав загальну площу нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача, визначену в наказі КМДА від 05.03.2002 №109-В (929,00 кв.м.) та в наказі КМДА від 18.09.2002 №719-В (3796,4 кв.м.), яка загалом становила 4725,4 кв.м.

Позивач акцентував увагу, що використання відповідачем вказаних вище джерел призвело до застосування в розрахунках хибних даних щодо площі та відповідно помилок у розмірі грошового зобов'язання.

Зокрема, позивач вказував, що відповідач протиправно розділив приміщення «адміністративно-побутовий корпус та ремонтно-механічні майстерні» загальною площею 4160,5 кв.м. на 2 (два) об'єкта, оскільки вказане приміщення є однією будівлею і має, головним чином, виробниче призначення.

Суд звертає увагу, що об'єктом оподаткування може бути частина нерухомості, крім того, позивачем належними до допустимим доказами не доведено суду, що адміністративно-побутовий корпус, як частина нерухомого майна, має виробниче призначення.

Позивач також не спростував, що приміщення загальною площею 929,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 55-А не являється об'єктом оподаткування.

На підставі вищевикладеного вбачається, що відповідач правомірно та у відповідності до положень податкового законодавства розрахував податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, який складає 65 116,01 грн.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 18.01.2017 № підлягає скасуванню в частині 81 395,01 грн. (податкового зобов'язання - 65 116,01 грн., штрафної санкції 25% - 16 279,00 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково є обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 55-А, ) до Головного управління ДФС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 07.11.2016 № в частині суми 56145,80 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 18.01.2017 №312615141 в частині суми 27391,25 грн. (податкового зобов'язання - 21913,00 грн., штрафної санкції 25% - 5478,25 грн.).

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 18.01.2017 № в частині суми 81395,01 грн. (податкового зобов'язання - 65116,01 грн., штрафної санкції 25% - 16279,00 грн.).

5. В решті позовних вимог - відмовити.

6. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 55-А, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2473 (дві тисячі чотириста сімдесят три) грн. 98 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов