Справа № 810/4175/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року справа № 810/4175/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту поліції охорони Національної поліції України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції охорони Національної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

- стягнути з Департаменту поліції охорони Національної поліції на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 85802,40 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушені права позивача на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки право на її отримання пов'язане згідно з чинним законодавством з наявністю 10-річної вислуги років та звільненням зі служби, а не набуття позивачем права на пенсію, як зазначає відповідач.

Відповідач проти позову заперечив, подав письмовий відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби можливе за умови, якщо позивач при звільненні набув право на отримання пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

03 вересня 2018 року до Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач наполягав на необхідності розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про здійснення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 24.06.1996 по 24.04.1999 позивач проходив службу в Збройних Силах України, що підтверджується військовим квитком НК №6125955, виданим Переяслав-Хмельницьким МВК Київської області 04.06.1997 (а.с.9).

З 18.09.2000 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на посадах рядового та начальницького складу в підрозділах Державної служби при МВС України та безпосередньо в Департаменті державної служби охорони при МВС України, а з 07.11.2015 по 30.09.2017 проходив службу в Департаменті поліції охорони, що підтверджується записами в трудовій книжці АС №039301 (а.с.10-14).

Наказом від 25.09.2017 №233 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с.15).

Згідно з вказаним наказом, вислуга років ОСОБА_1 станом на день звільнення складає 18 років 11 місяців 02 дні.

29 вересня 2017 року позивач звернувся до Департаменту поліції охорони з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.16).

Листом від 09.10.2017 №2-175 відповідач повідомив, що одноразова грошова допомога виплачується лише тим особам, які мають право на пенсію (а.с.17-18).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, 13.10.2017 позивач звернувся на урядову гарячу лінію зі скаргою на Департамент поліції охорони. Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 було направлене на розгляд до відповідача.

У листі від 27.10.2017 №Ч-188 відповідач повторно відмовився виплачувати позивачеві одноразову грошову допомогу, пославшись на ті ж підстави, що і у попередньому листі від 09.10.2017 № Ч-175 (а.с.19).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За правилами статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З аналізу вказаної норми випливає, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться після звільнення та регулюється положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 07.11.2015 були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з частиною четвертою статті 9 цього Закону виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Порядок №393).

Приписами пункту 10 Порядку № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам:

- які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров'я;

- які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

З матеріалів справи слідує, що станом на момент звільнення з поліції, вислуга років позивача складала 18 років 11 місяців та 02 дні, а підставою для звільнення слугувало скорочення штатів, що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, зі вказаних підстав.

Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі 21-80а15 та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №804/1782/16.

Також, суд звертає увагу на підвищені гарантії соціальної захищеності осіб, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, з боку держави, що повинні бути реалізованими у комплексі заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»).

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо поширення норм статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 10 Постанови«Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» лише на осіб, звільнених зі служби з правом на пенсію.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що не виплата позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби становить протиправну бездіяльність.

Щодо вимог позивача у частині стягнення з Департаменту поліції охорони Національної поліції України одноразової грошової допомоги у розмірі 85802,40 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення складалося з наступних видів нарахувань: посадового окладу 3000,00 грн.;окладу за спеціальним званням 2000,00 грн.;надбавки за стаж служби в поліції 35% - 1750,00 грн.;доплати за роботу в умовах режимних обмежень 10% - 260,00 грн.;премії щомісячної 36% - 2523,60 грн. Таким чином, на момент звільнення позивача розмір щомісячного грошового забезпечення складав 9533,60 грн. (а.с.33)

З огляду на вказане, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні має обчислюватися наступним чином: 9533,60грн. (розмір грошового забезпечення на момент звільнення) х 50% х 18 років (кількість повних календарних років служби) = 85 802,40 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги, яка на думку суду не є належним способом захисту порушених прав, з огляду на те, що предметом спірних правовідносин в даному випадку виступає право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, а не його конкретний розмір.

Отже, виходячи з зазначеного, суд вважає за належне зобовязати Департамент поліції охорони Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводів позивача відповідач під час розгляду справи не спростував.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції охорони Національної поліції України щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов'язати Департамент поліції охорони Національної поліції України (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 5; ідентифікаційний код 40109110) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (08300, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Дата складення повного рішення суду 10.10.2018.

Суддя Леонтович А.М.