Справа № 0940/1409/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2018 р. справа № 0940/1409/18
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ОСОБА_1) про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб-підприємців в загальному розмірі 6 452,10 гривень, -
Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також позивач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) 07.08.2018 звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту також відповідач, ОСОБА_1Б.) про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб-підприємців в загальному розмірі 6 452,10 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пунктів 179.1, 179.7 статті 179, пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України не погашено податкові зобовязання (авансового внеску) по єдиному податку за спрощеною системою оподаткування за період з 20.08.2015 по 31.12.2017 в загальному розмірі 6 273,90 гривень, а також зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2015 рік в загальному розмірі 178,20 гривень. Вказані грошові зобовязання є податковим боргом відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 6 452,10 гривень, і несплачений ОСОБА_1 до бюджету.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.08.2018, на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, та пунктом 5 вказаної ухвали зобовязано позивача подати уточнюючу заяву щодо визначення правильного статусу відповідача по стягненню військового збору та податку на доходи фізичних осіб (а.с. 1-2).
29.08.2018, позивачем на виконання ухвали суду від 13.08.2018, подано через канцелярію суду додаткові докази та уточнюючу позовну заяву із зазначенням вірного статусу відповідача, та згідно якої просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту також відповідач, ФОП ОСОБА_1Б.) податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб-підприємців в сумі 6 273,90 гривень та з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, військового збору в загальному розмірі 178,20 гривень (а.с. 36, 38-40, 42-58).
12.10.2018 від позивача надійшло додаткове письмове пояснення про уточнення позовної заяви за №689/09-19-10-03/08, за змістом якого періодом стягнення єдиного податку за 2017 рік є січень-червень такого року (а.с. 60).
Відповідно до частини 3 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
З урахуванням того, що частина позовних вимог заявлена до відповідача як фізичної особи, Івано-Франківським окружним адміністративним судом 10.08.2018 направлено Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області запит щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, які містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі особи щодо ОСОБА_1 (а.с. 23).
14.08.2018 електронним та поштовим звязком на адресу суду, через канцелярію, надійшла відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області, згідно якої місце проживання ОСОБА_1 станом на 04.04.2016 значиться: АДРЕСА_1 (а.с. 31-35).
Відповідач 15.08.2018 отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі (а.с. 30). ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 13.08.2018.
В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення і виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, на підставі положення частин 2, 8 статті 262 КАС України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Встановлено, що ОСОБА_1 12.07.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік Калуською обєднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів, що підтвердженням чого є Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.07.2018 (а.с. 9-10).
Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, які є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 9.1.2. пункту 9.1 статті 9 ПК України належать до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі).
При цьому, єдиний податок, який також є предметом стягнення за вказаним позовом у відповідності до підпункту 10.1.2. пункту 10.1 статті 10 ПК України належить до місцевих податків і зборів (обов'язкові платежі).
Досліджуючи обставини про наявність податкового зобовязання з єдиного податку, суд зазначає наступне.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.
Згідно пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291, підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.
Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України встановлено, що до суб'єктів господарювання другої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться, зокрема, фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1 500 000,00 гривень.
За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293 згаданого Кодексу ставки єдиного податку для платників другої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата).
Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно із поданою 16.01.2012 відповідачем заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, з 01.01.2012 останнього переведено на спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку 2-га група (а.с. 14-15). Відповідно до обраного виду діяльності (26.61.0 виробництво виробів з бетону для будівництва) для фізичних осіб-підприємців платників єдиного податку для здійснюваних відповідачем вказаного виду діяльності, встановлено ставку єдиного податку у розмірі 15% до розміру мінімальної заробітної плати.
Дана обставина підтверджуються заявою відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування від 16.01.2012 (а.с. 14-15).
В матеріалах справи наявні копії рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області №2853 від 15.01.2015, №84 від 27.01.2016 та положення до нього, №332 від 30.06.2016 та положення до нього, №702 від 30.01.2017 та положення до нього, згідно яких Калуською міською радою у 2015, 2016 і 2017 роках встановлені фіксовані ставки єдиного податку для другої групи платників єдиного податку 15% розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 42-57).
Згідно пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Законами України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", "Про Державний бюджет України на 2016 рік", "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у спірний період нарахування єдиного податку визначено розмір мінімальної заробітної плати: з 1 січня 2015 року 1 218,00 гривень, з 1 січня 2016 року 1 378,00 гривень, з 1 січня 2017 року 3 200,00 гривень відповідно.
Як вже зазначено судом, згідно поданої заяви відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування від 16.01.2012 обрана ставка єдиного податку 15% до розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи із вимог статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір єдиного податку з серпня по грудень 2015 року становив 182,70 гривень на місяць (15% від 1 218,00 гривень), з січня по грудень 2016 року 206,70 гривень на місяць (15% від 1 378,00 гривень) і з січня по червень 2017 року 480,00 гривень (15% від 3 200,00 гривень).
Відповідно до пункту 295.2 статті 295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
На час розгляду справи нарахований позивачем єдиний податок (авансових внесків) за серпень грудень 2015 року в розмірі 913,50 гривень, за січень грудень 2016 року в розмірі 2 480,40 гривень і за січень червень 2017 року в розмірі 2 880,00 гривень, що в загальному становить 6 273,90 гривень, відповідачем до бюджету не сплачений.
Досліджуючи обставини щодо наявності у відповідача заборгованості по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, яка виникла у результаті самостійного декларування відповідачем таких податкових зобовязань, суд зазначає наступне.
Підпункт 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 ПК України визначає, що платником податку на доходи фізичних осіб, серед інших, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Виходячи із положень підпункту 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 та підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК відповідач є платником податку на доходи фізичних осіб та платником військового збору.
Відповідно до підпункту 163.1.1. пункту 163.1 статті 163 Кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (пункт 164.1 вказаної статті).
Згідно підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Підпунктом 164.2.20. пункту 164.2 статті 164 Кодексу визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку поряд з іншим включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
У відповідності до підпункту 168.2.1. пункту 168.2. статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Пунктом 179.1 статті 179 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
За змістом пункту 179.5 статті 179 вказаного Кодексу, податкова декларація про майновий стан і доходи заповнюється платником податку самостійно або іншою особою, нотаріально уповноваженою платником податку здійснювати таке заповнення, у порядку, передбаченому главою 2 розділу II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 179.7 статті 179 ПК України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Щодо військового збору, то відповідно підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, як зазначено вище, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
В свою чергу, у підпункті 1 пункту 162.1 статті 162 ПК України встановлено, що платниками податку, зокрема, є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до положень підпункту 163.1.1. пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єкт оподаткування резидента, поряд з іншим, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Таким чином, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником також військового збору, об'єктом оподаткування якого є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому, згідно пункту 56.11 статті 56 ПК України податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків оскарженню не підлягає, та має бути сплачене протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Кодексу).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем складено та подано 28.03.2016 до Калуської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій у рядках 10, 10.9, 18, 23.1, 24.1 самостійно визначив "суму отриманих інших доходів" (загальну суму річного доходу) 1080,00 гривень, а також суми, яка підлягає сплаті платником податку з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 162,00 гривень та військового збору в розмірі 16,20 1,5 % від обєкта оподаткування (а.с. 11-12). Вказаних самостійно визначених зобовязань відповідач не виконав і на момент звернення до суду заборгованість з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за вищевказаний період згідно декларації від 28.03.2016 в загальному становить 178,20 гривень.
Таким чином, на момент розгляду справи розмір грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб-підприємців, які несплачені ОСОБА_1 до бюджету, в загальному становить 6 452,10 гривень.
Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Як слідує з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області 22.12.2016 вручено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" за №1466-17 від 19.12.2016, що підтверджується особистим підписом відповідача на корінці податкової вимоги, копія якої містяться в матеріалах справи (а.с. 16).
Відповідач податкову вимогу не оскаржував у строк передбачений законом.
Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Податковий борг відповідача підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2015 рік, витягом із облікової картки платника єдиного податку з фізичних осіб за період з 31.12.2015 по 30.06.2017, витягом із облікової картки платника податку на доходи фізичних осіб за період та військового збору з 31.07.2016 по 28.02.2018, довідкою про борг за платежами від 05.07.2018, а також податковою вимогою форми "Ф" за №1466-17 від 19.12.2016, які містяться в матеріалах справи (а.с. 11-12, 13, 16, 17-22).
Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб-підприємців в загальному розмірі 6 452,10 гривень, являється податковим боргом відповідача.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.
Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1. статті 95 ПК України).
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобовязання у терміни визначені ПК України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 6 452,10 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.
На переконання суду відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, вказаний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Положеннями підпункту 10.1.2. пункту 10.1 статті 10 ПК України визначено, що єдиний податок відноситься до місцевих податків і зборів.
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 10.5 статті 10 ПК України).
Згідно частини 5 статті 78 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства.
З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (фізичної особи ОСОБА_1) 6 452,10 гривень є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід місцевого бюджету податковий борг зі сплати єдиного податку в сумі 6 273,90 гривень (шість тисяч двісті сімдесят три гривні девяносто копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід державного бюджету податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 162,00 гривень (сто шістдесят дві гривні нуль копійок) та військового збору в сумі 16,20 гривень (шістнадцять гривень двадцять копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (фізична особа ОСОБА_1), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 77300.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2