Справа № 820/1961/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1961/18
ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення ОСОБА_1 окружного адміністративного суду, від 01.08.2018, суддя Сагайдак В.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004 повний текст складено 01.08.18 по справі № 820/1961/18

за позовом ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області , Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області

про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач), , звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, в якому просив визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області неправомірною, зобов'язати відповідний орган державної виконавчої служби - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області вчинити всі необхідні за приписом Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області перерахувати кошти в сумі 5793,08 та компенсацію в сумі 347,58 коп. на рахунок стягувача ОСОБА_2 № 177473 в Приватбанку.

Рішенням ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16), Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18) про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо ненадання позивачу можливості викласти свої заперечення у відповіді на відзив відповідачів щодо позовних вимог. Крім того, вказував, що згідно положень Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою виконавча служба повинна була передати виконавчий документ до органів Державного казначейства України у строк, що не перевищує 6 місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У надісланому клопотанні просив провести розгляд справи за його відсутності, викладені в апеляційній скарзі доводи підтримав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2009 року стягнуто з Магістральної митниці Харківської області на користь ОСОБА_2 793,08 грн., як відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн., як відшкодування моральної шкоди; стягнуто з Магістральної митниці Харківської області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., стягнуто з Магістральної митниці Харківської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 59,50 грн. судового збору, 30 грн. за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи на користь держави.

На виконання вказаного рішення суду було позивачу видано виконавчий лист №2/2/09 (а.с.120).

Позивач звернувся з заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про примусове стягнення заборгованості.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10.06.2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №47803733 (а.с.94 зворотній бік).

Вказана вище постанова була направлена сторонам виконавчого провадження.

ОСОБА_1 митницею ДФС отримано постанову від 10.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження, яка адресована ОСОБА_1 обласній митниці. У звязку з реорганізацією вказаного органу ОСОБА_1 митниця ДФС звернулась до державного виконавця листом від 30.06.2015 року та повідомила вказані обставини (а.с.95-96).

Постановою державного виконавця від 20.02.2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2/09 закінчено у звязку з припиненням юридичної особи боржника ОСОБА_1 обласної митниці (а.с.107).

Не погоджуючись з постановою державного виконавця від 20.02.2017 позивач 07.03.2017 року звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2017 р. скаргу ОСОБА_2 на незаконні дії та бездіяльність державного виконавця задоволено (а.с.110-112).

Визнано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 від 20 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 47803733 незаконною та скасовано.

Визнано бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 щодо невиконання виконавчого листа № 2-2/09 від 21.11.2013 року неправомірною і зобов'язано державного виконавця або іншу посадову особу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області усунути порушення та здійснити примусове виконання даного документа.

На підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2017 року державним виконавцем 19.07.2017 р. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с.114).

Листом від 19.07.2017 року державний виконавець просив Октябрський районний суд м. Полтави направити до відділу оригінал виконавчого документу № 2-2/09 (а.с.113).

У зв'язку з непред'явленням виконавчого листа до виконання державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2018 р.(а.с.122).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та зобовязання вчинити всі необхідні дії за приписом Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був позбавлений можливості вчинити необхідні виконавчі дії, оскільки на його вимогу не було надано оригінал виконавчого документу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з с. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Статтями 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обовязки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців, права і обовязки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Відповідно до п. 13. ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2017 р. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с.114).

Зазначену постанову направлено сторонам виконавчого провадження та Октябрському районному суду м. Полтави листом від 19.07.2017 р.(а.с.113).

Відповідно до супровідного листа від 19.07.2017 року, державний виконавець просив Октябрський районний суд м. Полтави в місячний термін з моменту отримання постанови направити до відділу оригінал виконавчого документу по справі №2-2/09 від 21.11.2013 року з метою подальшого здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання.

Державний виконавець просив Октябрський районний суд м. Полтави направити оригінал виконавчого документа, оскільки супровідним листом від 20.02.2017 року оригінал виконавчого документу було повернуто Октябрському районному суду м. Полтави у зв'язку з прийнятою постановою про закінчення виконавчого провадження(а.с.106).

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що оригінал виконавчого документа був у державного виконавця відсутній.

Матеріали справи містять копії квитанцій, списків згрупованих поштових відправлень листів, згідно з якими постанова від 26.05.2017 року разом з супровідним листом направлена на адресу Октябрського районного суду м. Полтави.

Згідно інформації з офіційного сайту «УКРПОШТА» постанова від 26.05.2017 року разом з супровідним листом отримана Октябрським районним судом м. Полтави 31.07.2017 року (а.с.115-120).

Однак, від Октябрського районного суду м. Полтави оригінал виконавчого документу до відділу не надійшов.

Вказаний вище супровідний лист від 19.07.2017 року державним виконавцем також було направлено позивачу. (а.с. 113)

Отже, ОСОБА_2 був обізнаний про те, що виконавчий лист не отримано та не був позбавлений можливості впродовж тривалого часу зясувати обставини виконавчого провадження та вчинити дії щодо отримання відділом оригіналу виконавчого листа.

Враховуючи законодавчо встановлений обовязок стягувача, суду або органу (посадової особи), яким повернуто виконавчий документ, предявити

у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження до виконання оригінал виконавчого документу а той факт, що ці дії так і не були виконані а ні судом, а ні стягувачем, виконавець діяв правомірно, згідно ст. 39,41 Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2018 року.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області неправомірною, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначає Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач не надавав до Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області оригіналу виконавчого документу чи заяву про примусове стягнення коштів у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області неправомірною є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачу можливості викласти свої заперечення у відповіді на відзив відповідачів щодо позовних вимог, оскільки позивач не заявляв клопотання про надання йому часу на підготовку відповіді на відзив та не заперечував проти закінчення підготовчого розгляду справи та переходу до розгляду справи по суті.

Також, не приймає до уваги колегія суддів посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було проігноровано обовязок виконавчої служби передати виконавчий документ до органів Державного казначейства України, оскільки, як вже було зазначено вище, до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області не направлявся оригінал виконавчого листа.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Рішення ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 01.08.2018 по справі № 820/1961/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 16.10.2018.