Справа № 1340/3783/18
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3783/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Жовковська Ю.В.

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника від відповідача - Пасічник Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_2 вернувся в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 20.07.2018 року за №ЛВ585/1097/АВ/ФС-1 та за № ЛВ585/1097/АВ/ФС-2.

Аргументами позовних вимог є те, що при проведенні інспекційного відвідування відповідачем не дотримано вимоги ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в частині дотримання підстав та процедури для проведення позапланової перевірки. Також, позивач, зазначає, що при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваних постанов, відповідачем порушено право позивача на правову допомогу, оскільки позивач на цей момент перебував на лікарняному (листку непрацездатності) та відповідно не міг надати всі документи, необхідні для повного та всебічного розгляду справи і складення необхідних висновків. Про вказані обставини непрацездатності позивач неодноразово повідомляв відповідача. Окрім того, позивач стверджує про те, що відповідачем було порушено строки притягнення його до відповідальності, оскільки окремі правопорушення були вчинені в серпні-вересні 2017 року, а притягнення відбулося 20.07.2018 року.

Представник позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву зазначає, що ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на яку позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, за сферою дії не поширюються на заходи державного контролю за дотриманням вимог законодавства про працю. Також, відповідач вказує на те, що ним було відкладено розгляд справи про накладення штрафу у зв'язку з обґрунтованим клопотанням позивача. Окрім того, оскаржувані постанови були винесені за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України, що передбачає застосування до суб'єктів господарювання штрафних санкцій, які не є адміністративним стягненням та накладаються на підставі КЗпП України та згідно Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлено такі обставини.

За результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, який використовує найману працю, Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено акт №ЛВ585/1097/АВ від 18.06.2018 року та прийнято постанову від 20.07.2018 року за № ЛВ585/1097/АВ/ФС-1, якою на позивача накладено штраф у розмірі 11169 грн. 00 коп.

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем:

- ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати проводиться з порушенням строків виплати заробітної плати, через проміжок часу, що перевищує один місяць після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме: згідно з наданою відомістю розподілу заробітної плати працівникам за липень 2017 року заробітну плату виплачено 22.09.2017 року; згідно з наданою відомістю розподілу заробітної плати працівникам за серпень 2017 року заробітну плату виплачено 20.10.2017 року. Невиплата заробітної плати призвела до формування заборгованості, яка станом на день проведення інспекційного відвідування становить 51204 грн. 14 коп. (за період вересень 2017 року по квітень 2018 року) перед 3 працівниками, в тому числі перед 1 звільненим працівником на суму 4307 грн. 56 коп.;

- вимог ч.1 ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать працівнику не проводиться в день звільнення, а саме: ОСОБА_4 звільнено 19.10.2017 року згідно з наказом від 19.10.2017 року за №5, а розрахункові кошти (в сумі 4307 грн. 56 коп.) на день проведення інспекційного відвідування йому не виплачено.

Окрім того, відповідачем було прийнято постанову про накладення штрафу від 20.07.2018 року за № ЛВ585/1097/АВ/ФС-2, яким на позивача накладено штраф у розмірі 37230 грн. 00 коп.

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ч.3 ст.119 КЗпП України - працівник ОСОБА_5 призваний на строкову військову службу 27.04.2017 року. Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 видано наказ від 26.04.2017 року за №2 згідно якого наказано увільнити ОСОБА_5 з 27.04.2017 року у зв'язку з призовом на строкову військову службу, із збереженням місця роботи та займаної посади. Проте, при огляді нарахувань заробітної плати та відомості розподілу заробітної плати встановлено, що позивачем не нараховано і не виплачено середнього заробітку працівнику ОСОБА_5

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з накладенням штрафу за порушення законодавства про працю.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (ч.2 ст.115 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року за № 108/95-ВР, з наступними змінами та доповненнями, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Перевіркою встановлено, що позивачем виплата заробітної плати проводиться з порушенням строків виплати заробітної плати, через проміжок часу, що перевищує один місяць після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме: згідно з наданою відомістю розподілу заробітної плати працівникам за липень 2017 року заробітну плату виплачено 22.09.2017 року; згідно з наданою відомістю розподілу заробітної плати працівникам за серпень 2017 року заробітну плату виплачено 20.10.2017 року. Невиплата заробітної плати призвела до формування заборгованості, яка станом на день проведення інспекційного відвідування становить 51204 грн. 14 коп. (за період вересень 2017 року по квітень 2018 року) перед 3 працівниками, в тому числі перед 1 звільненим працівником на суму 4307 грн. 56 коп.

Як передбачено ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Перевіркою встановлено, що позивачем не проведено розрахунок з працівником в день його звільнення, а саме: ОСОБА_4 звільнено 19.10.2017 року згідно з наказом від 19.10.2017 року за №5, а розрахункові кошти (в сумі 4307 грн. 56 коп.) на день проведення інспекційного відвідування йому не виплачено.

Згідно з ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Перевіркою встановлено, що позивачем працівник ОСОБА_5 призваний на строкову військову службу 27.04.2017 року. Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 видано наказ від 26.04.2017 року за №2 згідно якого наказано увільнити ОСОБА_5 з 27.04.2017 року у зв'язку з призовом на строкову військову службу, із збереженням місця роботи та займаної посади. Проте, при огляді нарахувань заробітної плати та відомості розподілу заробітної плати встановлено, що позивачем не нараховано і не виплачено середнього заробітку працівнику ОСОБА_5

Судом встановлено, що наведені в акті інспекційного відвідування порушення законодавства про працю підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями розподілу заробітної плати та нарахування зарплати, табелем обліку використання робочого часу, наказами по особовому складу, письмовими поясненнями позивача.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Абзацом 5 цієї ж статті передбачено, що за недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", накладається штраф - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Позивач належних та достатніх доказів в спростування обставин наявності порушень законодавства про працю, виявлених під час проведення інспекційного відвідування, суду не надав.

З огляду на викладе, суд вважає, що оскільки, зазначені в акті інспекційного відвідування, порушення законодавства про працю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, оскаржувані постанови про накладення штрафу від 20.07.2018 року за №ЛВ585/1097/АВ/ФС-1 та за № ЛВ585/1097/АВ/ФС-2 прийняті правомірно.

Що стосується посилань позивача про порушення відповідачем вимог ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», то такі судом до уваги не беруться з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.2 наведеного Закону, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому, у ч.5 цієї ж статті наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Застосування вищенаведених норм у такий спосіб відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №697/2073/17, а тому такий, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховується при вирішенні даної справи.

Також, судом встановлено, що відповідачем на виконання вимог п.5 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07. 2013 року за №509, було перенесено розгляд справи про накладення штрафу у межах максимально дозволеного строку у зв'язку з повідомленням позивача про його перебування на лікуванні, чим забезпечено його право взяти участь у прийнятті відповідного рішення.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що оскаржувані постанови про накладення штрафу були винесені за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України, що передбачає застосування до суб'єктів господарювання штрафних санкцій, які не є адміністративним стягненням та накладаються на підставі КЗпП України та згідно Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а не на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не можуть бути покладені в основу судового рішення посилання позивача на вину бухгалтера, оскільки відповідальність за організацію праці покладається саме на позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі зі сторін спору не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17 жовтня 2018 року.

Суддя Мартинюк В.Я.