Справа № 804/182/392/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 рокусправа № 804/182/392/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Чепурнов Д.В., Мельник В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 804/182/392/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання постанови протиправною та її скасування, -

ВСТАНОВИЛА:

09.02.2018 року від Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали суду від 19.01.2018 року надійшла за підсудністю справа № 182/392/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій з урахуванням поданого уточненого позову від 10.05.2018 року, позивач просить суд: визнати постанову від 11.12.2017 року №202/4.3-6/950 про притягнення ОСОБА_1, до відповідальності за порушення законодаства про працю у вигляді штрафу у розмірі 128000 грн. на користь держави протиправною та скасувати, а провадження у справі - закрити.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.12.2017 року відповідачем було винесено постанову № 202/4.3-6/950, у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 128000,00 грн. на користь держави. Однією із підстав винесення оспорюваної постанови стало не проведення позивачем, як ФОП, індексації заробітної плати найманим працівникам за червень-жовтень 2017 року. Також, позивач зазначила про те, що 12.12.2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 182/6931/17, якою позивача було звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, обмежившись лише усним зауваженням. Провадження у справі закрито. Оскільки позивач судом звільнена від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, тому підстави для винесення постанови № 202/4.3-6/950 від 11.12.2017 року у відповідача відсутні. Позивач вважає, що дії та рішення ГУ Держпраці у Дніпропетровській області є незаконними та таким, що порушують її права та інтереси.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення матеріального та процесуального права просило її скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія НОМЕР_1, ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, вид економічної діяльності: роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

У період 23.11.2017 року по 24.11.2017 року відповідачем було проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 (на підставі наказу № 498-у від 21.11.2017 року, направлення на перевірку № 195/4.3-н від 22.11.2017 року), підставою якого стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, за результатами якої складено акт перевірки №202/4.3-6.

Перевіркою встановлено недотримання вимог: роботодавцем не дотримано порядок оформлення трудових відносин з найманими працівниками, що є порушенням ст. 24 КЗпП; порушено вимоги п. 2.5 глави 2, пп.7 абз. 1 п. 7.1 глави 7 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58, а саме - книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не ведеться; працівників не ознайомлено в особових картках із записами і трудових книжках; порушено вимоги ч.1 ст. 53 КЗпП України, а саме: - тривалість роботи напередодні святкових днів не скорочена на 1 годину; порушено вимоги ст. 107 КЗпП, а саме - оплата за роботу у святковий і неробочий день проводиться у подвійному розмірі, або на бажання працівника, йому може бути наданий інший день відпочинку; в ході інспектування встановлено, що в порушення позивачем вимог ч.5 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України "Про оплату праці" та п.5 Порядку №1078 з червня по жовтень 2017 року не індексувалась заробітна плата 4 працівникам; перевіркою строків виплати розрахункових коштів працівникам при звільнені виявлено, що розрахунок з працівниками проводився не в день звільнення, що є недотриманням вимог ч.1 ст. 116 та ч. 1 ст. 47 КЗпП України; під час перевірки встановлено, що нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку не проводилась, що є порушенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України; враховуючи, що трудовий договір у письмовій формі при працевлаштуванні неповнолітнього працівника не укладався, то порушено вимоги п.5 ч.1 ст. 24 КЗпП України.

На підставі вказаного вище акту перевірки, посадовою особою відповідача були прийняті припис про усунення виявлених порушень №202/4.3-6-170 від 24.11.2017 року, у тому числі і порушення ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України "Про оплату праці" щодо проведення індексації заробітної плати, порушення вимог трудового законодавства, а також прийнята оскаржувана постанова за №202/4.3-6/950 від 11.12.2017 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 128 000,00 гривень.

Не погодившись із постановою Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за №202/4.3-6-170 від 24.11.2017 року, позивач звернулася з цим позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова від 11.12.2017 року №202/4.3-6/950 є правомірною, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, Державна служба України з праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок № 295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до положень пп. 2 п. 5 Порядку № 295 інспекційне відвідування проводиться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Згідно зі ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст. 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Тобто, Конвенція МОП № 81 визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Відповідно до ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Зазначене підтверджується, зокрема, листом Мінсоцполітики України від 03.10.2014 року № 219/10/136-14 «Про індексацію заробітної плати» де вказано, що індексація є державною соціальною гарантією, що надається населенню з метою підтримки купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Згідно ст. 10 Закону України "Про оплату праці" розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Таким чином, проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачено ст. 95 Кодексу законів про працю України. А тому індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність встановлену законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника щодо якого скоєно порушення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078).

У відповідності до п. 4 Порядку № 1078, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Статтею 265 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено відповідальність у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у формі штрафу в десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 265 КЗпП України).

Отже, сукупний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що позивачем по справі порушено трудове законодавство, за яке позивача було притягнуто до відповідальності, дійсно мало місце.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови від 11.12.2017 року №202/4.3-6/950 належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 804/182/392/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник