Справа № 804/8834/17
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2018 року Справа № 804/8834/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю: представника позивача ОСОБА_3
представники відповідачів представник третьої особи не з'явилися не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4
до відповідача-1: Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства Центр державної реєстрації ОСОБА_5,
відповідача-2: Комунального підприємства Центр державної реєстрації в особі Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства Центр державної реєстрації,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство УКРСОЦБАНК,
про визнання протиправним та скасування рішення,
Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство УКРСОЦБАНК.
Ухвалою суду від 02.01.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
19.01.2018р. ухвалою суду справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Третьою особою 13.02.2018р. подано клопотання про закриття провадження по справі.
Ухвалою суду від 13.03.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у відповідача були відсутні правові підстави проводити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки є чинним Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України" (далі Закон №1304-VII). Крім цього, реєстрація права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки була здійснена без дотримання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. (далі - Порядок №1127).
Відповідачі -1, -2 письмових відзивів на позовну заяву не надали, у підготовче та судове засідання не зявились, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались. З адрес наявні конверти-повернення за неврученням з незалежних від суду підстав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача заперечує проти позовних вимог. Письмовий відзив (пояснення) на позовну заяву долучений до матеріалів справи (а.с.49-66).
В обґрунтування відзиву (пояснення) на позов зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» обрано передбачений положеннями іпотечного договору та ст.ст.35, 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права позасудове врегулювання спору.
На думку третьої особи, вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та його реалізація.
Третя особа зазначає, що банк письмово звертався до позивача з повідомленням №189 від 19.09.2017р. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням, що підтверджується цінним листом, який отримано позивачем 28.09.2017р.
Одночасно, третя особа вважає, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
За викладених підстав третя особа вважає дії та рішення відповідачів-1, -2 правомірними.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представники відповідачів-1, -2 у підготовче та судове засідання не зявились.
Представник третьої особи був присутній у підготовчих засіданнях, у судове засідання не зявився.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «УніКредит банк».
01.12.2017р. державним реєстратором ОСОБА_5 за реєстраційним записом №38469884 по внесенню відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняв рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (а.с.27-33).
Позивач вказує, що місце його проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна квартира використовується позивачем та його сімєю (в квартирі також, зареєстровані дружина та син), будь-якого іншого нерухомого житлового майна у власності не знаходиться.
Спірна квартира підпадає під дію Закону №1304-VII оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, загальна площа квартири не перевищує 140 м2.
Не погоджуючись з рішенням відповідача-1, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з відповідним позовом.
В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на приписи Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку» та «Мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Цивільного кодексу України та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.
Так, позивач зазначає, що з урахуванням приписів ст.ст.10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне з рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації.
В свою чергу, рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.
Позивач звертає увагу, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п.п.1 п.1, п.4 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.
Відтак, позивач наполягає на неправомірному прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк».
У підготовчому засіданні представник третьої особи просив закрити провадження у справі.
Заявлене клопотання вирішено ухвалою суду від 13.03.2018р.
По суті позовних вимог з письмового відзиву (пояснень) третьої особи вбачається наступне.
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «УніКредит банк».
ПАТ «Укрсоцбанк» обрано передбачений положеннями іпотечного договору та ст.ст.35, 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права позасудове врегулювання спору.
Третя особа зазначає, що банк письмово звертався до ОСОБА_4 з повідомленням №189 від 19.09.2017р. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням, що підтверджується цінним листом, який отримано позивачем 28.09.2017р.
Одночасно, третя особа вважає, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Третя особа звертає увагу, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося.
Дослідивши матеріали справи, надані представниками сторін пояснення та письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, шляхом його викладення в новій редакції.
Частина перша статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Для розгляду будь-якого спору адміністративний суд має встановити, що пред'явлений на вирішення суду спір містить публічно-правовий зміст/характер. Для з'ясування характеру спору судам слід враховувати, що протилежним за своїм значення до публічно-правового є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. При цьому, спір набуває ознак публічно-правового не лише за умови наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи (суб'єктів владних повноважень), але і здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватно-правового.
У пункті 1 частини 1 статті 19 КАС України, на підставі яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Зі змісту пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України слідує, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. На переконання суду, вказане підтверджує відсутність у адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про цивільне право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01.12.2017р., індексний номер 38469884, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_5.
Таким чином, предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого відповідачем як суб'єктом, наділеним Законом №1952-IV владними функціями, рішення, вчинених дій та питання виконання державним реєстратором обов'язків, передбачених Законом №1952-IV та Порядком щодо перевірки достатності та належності наданих для здійснення реєстраційних дій документів. Також, предметом розгляду є виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, а не виконання договірних зобовязань сторонами правочину за договором іпотеки.
Представниками позивача та третьої особи у підготовчому засіданні підтверджено відсутність інших судових справ, в тому числі, в судах інших інстанцій щодо виконання умов іпотечного договору, зокрема з тих підстав, що третьою особою обрано позасудовий спосіб задоволення забезпечених іпотекою вимог.
Згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року, суди повинні мати на увазі, що під діями державного реєстратора також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації, а спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень ч.2 ст.55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства (далі КАС України) регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана справа відноситься до компетенції судів адміністративної юрисдикції та має бути розглянута за правилами встановленими КАС України.
Розглядаючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові, а саме: на підставі виконавчого напису нотаріуса та відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
В даному випадку до позивача застосовано позасудовий спосіб стягнення на предмет іпотеки
Проаналізувавши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення позивача та третьої особи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом №1952-IV (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення).
Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до ч.2 ст.18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку №1127.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1952-IV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
За п.6 Порядку №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Пунктом 57 Порядку №1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до п.61 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Частиною четвертою статті 18 Закону №1952-IV встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.
Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.
З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що перед прийняттям рішення про державну реєстрації прав державний реєстратор повинен вчинити ряд дій, зокрема, перевірити повноваження особи, яка звернулась із заявою про реєстрацію певного речового права, перевірити повноту наданих документів та їх відповідність вимогам законодавства, перевірити відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права, з'ясувати питання про наявність чи відсутність зареєстрованого обтяження нерухомого майна.
Суд зазначає, що викладеною вище нормою Порядку №1127 передбачено вичерпний перелік документів, що підлягають поданню у разі проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що саме по собі є імперативною вимогою.
Разом з тим, суд критично оцінює доводи та докази третьої особи щодо отримання позивачем 28.09.2017р. повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 19.09.2017р. №189 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням, з огляду на наступне.
На підтвердження відправлення за вказаним номером листа, третьою особою також наданий список 1020 від 19.09.2017 р. (а.с.65).
Третя особа у відзиві (поясненні) зазначає (а.с.51), що підтверджено представником у підготовчому засіданні 21.02.2018 р. (а.с.98-99), за вихідним № 189 від 19.09.2017 р. позивачу направлено «ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням» (а.с.62) (далі за текстом ОСОБА_7).
Проте, на підтвердження направлення такого ОСОБА_7 третьою особою надано копію вкладення у цінний лист, з якого вбачається направлення позивачу «Вимоги про усунення порушень, вимоги про добровільне виселення» (а.с.63-64).
Отже, з наявних у справі доказів вбачається направлення відмінного від необхідного документу позивачу.
Інших доказів направлення ОСОБА_7 банком позивачу в порядку, визначеному приписами законодавства та іпотечним договором, третьою особою не надано.
У підготовчому засіданні 21.02.2018 р. (а.с.98-99) представником третьої особи повідомлено про відсутність інших доказів направлення позивачу ОСОБА_7, крім наданих.
Як зазначено вище у рішенні, відповідачами також не надано відзиву на позов або будь-яких інших пояснень, заяв, клопотань, в тому числі, доказів виконання п.61 Порядку №1127.
Окрім того, в порядку ст.90 КАС України, судом встановлено відмінність підпису позивача на копії поштового повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, наданого третьою особою (а.с.66), від підпису на позові та доданих до нього документах (а.с.5-34, 37-40), в тому числі, на копії паспорту (а.с.8).
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено зокрема, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_4 до відповідача-1: Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства Центр державної реєстрації ОСОБА_5, відповідача-2: Комунального підприємства Центр державної реєстрації в особі Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства Центр державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство УКРСОЦБАНК про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складено 29 травня 2018 року.

ОСОБА_1