Справа № 214/5966/18
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5966/18
2-а/214/214/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Усік (Улятовській) М.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 (далі за текстом «інспектор»), уточнивши який просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності його, ОСОБА_1

В обґрунтування уточненого позову наводить наступне. 11серпня 2018 року відповідачем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої його, позивача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу розміром 425 грн., за наступних обставин.11 серпня 2018 року о 14 год. 25 хв. він, позивач проводив зайняття на навчальному транспортному засобі марки «ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі за текстом автомобіль «ДЕУ»), в якості особи, яка здійснює навчання водінню автомобіля категорії «В». Вказаний транспортний засіб рухався по дорозі Н-11, що є загальною дорогою, за кермом транспортного засобу на той час знаходився учень. Вказаний автомобіль було зупинено на вимогу співробітників поліції. В момент зупинки автомобіля учнем було дотримано всі вимоги ПДР України, в тому числі п.9.9. б. Він, позивач, особисто знаходився в автомобілі та бачив, як учнем ввімкнено перемикач аварійної світлової сигналізації. На його прохання повідомити причину зупинки транспортного засобу поліцейські зазначили, що дорога Н-11 є дорогою для автомобілів в розумінні дорожнього знаку 5.3 «Дорога для автомобілів» та проводити учбові поїздки на ній не можна. У відповідь на вказані пояснення співробітників поліції щодо обґрунтування причини зупинки, повідомив, що на даній дорозі відсутній дорожнього знаку 5.3 «Дорога для автомобілів», а тому відносити дану дорогу до категорії «дорога для автомобілів» не можна. Після тривалих порад з колегами, співробітники поліції погодились з даним твердженням. Однак, вказали, що на момент зупинки (яка з урахуванням вказаного була безпідставною) автомобіля поліцейським водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 б ПДР України і саме з даних підстави склали відносно нього, позивача, спірну постанову. 15 серпня 2018 року він звернувся до керівництва полку ПП в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області зі скаргою, в якій просив скасувати зазначену вище постанову у звязку з безпідставністю її складення. В задоволенні даної скарги в позасудовому порядку відмовлено, про що 5 вересня 2018 року поштою на його адресу надійшла відповідь від 23 серпня 2018 року № М-490/41/19/1/01-18. З урахуванням вказаного він позивач, вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів, оскільки вважає, що вказана вище постанова є протиправною, складена безпідставно, а захист його порушених прав можливий лише шляхом її скасування. Відповідно до примітки ст. 122 КУпАП (за даною статтею кваліфіковано його дії) субєктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення. Вказує, що в даному випадку, законодавець відступає від кола осіб, які є субєктами інших складів правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, звужуючи його з більш широкої категорії водій до осіб, які безпосередньо здійснювали керування транспортним засобом, що в свою чергу, виключає можливість віднесення до субєктів даного правопорушення інструкторів з водіння (в разі здійснення керування транспортним засобом іншою особою, в т.ч. учнем). Наполягає, що таким чином, в будь-якому випадку за наявності особи, яка безпосередньо здійснювала керування транспортним засобом та вчинила дії, які містять ознаки правопорушення передбаченого ст. 122 КУпАП саме дана особа підлягає відповідальності за вчинення відповідного правопорушення, що в свою чергу, виключає можливість притягнення до відповідальності його, позивача, за умови, коли транспортним засобом керувала інша особа. Вказує, що зазначені, обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях та, в свою чергу, про свавільне притягнення його до відповідальності, що підтверджує протиправність винесеної відповідачем постанови. Зазначає, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у справі про адміністративне правопорушення представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого (особи, яка притягається до адміністративної відповідальності). Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25). Також, у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Вказує, що з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначає, що саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України. Зазначає, що відповідачем вимоги законодавства стосовно доведеності вини не виконано. Вказує, що на момент складення спірної постанови відповідач не мав жодного належного та допустимого доказу стосовно наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. За кермом автомобіля «ДЕУ» знаходився учень, що не виключало можливості, вимкнення даною особою світлової аварійної сигналізації в момент спілкування його, позивача з співробітниками поліції, які в свою чергу, безпідставно зупинили зазначений автомобіль. Однак, поліцейськими не було відібрано пояснення від учня, який перебував за кермом автомобіля з метою повного дослідження обставин справи, в тому числі встановлення або виключення вини його, позивача, у звязку з втручанням в процес увімкнення аварійної світлової сигналізації сторонньої особи. Вказує, що, поліцейськими достеменно не було встановлено, чи перебував в автомобілі у ввімкненому положенні перемикач аварійної світлової сигналізації, що також не виключає, відсутності його вини у звязку з непередбаченою некоректною роботою світлових приладів. Для правильного вирішення справи, в т.ч. питання чи вчинено ним правопорушення та виключення з цього приводу розумних сумнівів, з урахування вимог ст. 245 КУпАП встановлення зазначених обставин є необхідним. Вказує, що зупинка вказаного вище автомобіля співробітниками поліції в розумінні ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є протиправною, а тому, навіть не зважаючи на вказані вище протиріччя, саме протиправна діяльність субєкта владних повноважень в подальшому стала підставою для складення спірної постанови. Зазначає, що відповідачем перед складенням спірної постанови не розяснено його прав, в т.ч., права на захист, що в будь-якому випадку є істотним порушенням його прав, не забезпечило обєктивності та справедливого розгляду справи при складенні постанови. Формалізований підхід поліцейських до винесення спірної постанови, допущення грубих порушень процесуального порядку та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, перевищення службових повноважень, розцінює як свідчення необєктивності під час притягнення до відповідальності. Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягався до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права та обовязки. З метою забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна ця особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує, що спірна постанова не містить жодних посилань на матеріали фото-, відеофіксації, що унеможливлює дослідження даних доказів, як допустимих, в разі наступного їх надання відповідачем.

Судове засідання 20 вересня 2018 року, в якому був присутнім позивач, було відкладено, У судовому засіданні 10 жовтня 2018 року позивач участі не приймав, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, відзив на позов не подав.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.7), заява (а.с.9), скарга (а.с.10), відповідь (а.с.11).

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами постанову (а.с.7), заяву (а.с.9), скаргу (а.с.10) та відповідь (а.с.11), так як вони стосуються факту накладення на позивача адміністративного стягнення та оскарження постанови.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.7), заяву (а.с.9), скаргу (а.с.10) та відповідь (а.с.11), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст. 75 КАС України, постанову (а.с.7), заяву (а.с.9), скаргу (а.с.10) та відповідь (а.с.11), суд вважає достовірними доказами.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

11 серпня 2018 року о 14 год. 25 хв. позивач проводив зайняття на навчальному транспортному засобі марки «ДЕУ», в якості особи, яка здійснює навчання водінню автомобіля категорії «В» та рухався по дорозі Н-11, що є загальною дорогою, за кермом транспортного засобу на той час знаходився учень. Вказаний автомобіль було зупинено на вимогу співробітників поліції. В момент зупинки автомобіля, учнем було дотримано всі вимоги ПДР України, в тому числі п.9.9. б. Інспектором не було відібрано пояснення від учня, який перебував за кермом автомобіля з метою повного дослідження обставин справи, в тому числі встановлення або виключення вини позивача, у звязку з втручанням в процес увімкнення аварійної світлової сигналізації сторонньої особи, не було встановлено, чи перебував в автомобілі у ввімкненому положенні перемикач аварійної світлової сигналізації. Вказані обставини вбачаються з позову, не спростовані відповідачем.

11 серпня 2018 року інспектором складено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказані обставини встановлені позовом, постановою (а.с.7).

15 серпня 2018 року позивач звернувся зі скаргою, в якій просив скасувати зазначену вище постанову у звязку з безпідставністю її складення, в задоволенні скарги було відмовлено, що встановлено заявою (а.с.9), скаргою (а.с.10) та відповіддю (а.с.11).

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «Правила»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону. Як встановлено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) повинні зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування

Як передбачено п. 1.10. Правил, учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному (пункт змінено 11.07.2018). Відповідно до п. 1.10. Правил, водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно п. 1.3 Правил, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Таким чином позивач під час навчальної їзди був водієм, а тому зобовязаний був виконувати вимоги Правил.

Пункт 9.9. б. Правил передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимоги поліцейського.

Судом встановлено, щопозивач 11 серпня 2018 року, як водій, зупинився на вимогу поліцейського, при цьому аварійна світлова сигналізація була ввімкнена учнем, який безпосередньо керував автомобілем, тобто виконав вимоги п. 9.9. б Правил.

Тому, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

На переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв всупереч вимогам ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного зясування обставин, вирішив справу в порушення вимог закону.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.2 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.

Дійшовши до переконання, що при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор діяв з порушенням вказаних вимог КУпАП, суд вважає, що інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності необґрунтовано. Отже винесена інспектором постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 9, 73-77, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Постанову винесену 11 серпня 2018 року інспектором ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП - визнати протиправною.

Постанову винесену 11 серпня 2018 року інспектором ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП - скасувати.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов