Справа № 1640/2340/18
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/2340/18
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

09.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі Кобеляцьке об'єднане УПФУ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, а саме просить суд:

- визнати з 01.07.2016 по 31.05.2017 та з 01.04.2018 бездіяльність та рішення Кобеляцького об'єднаного УПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (номер за ДРФО НОМЕР_1) протиправними та дискримінаційними;

- зобов'язати Кобеляцьке об'єднане УПФУ поновити виплату пенсії та виплатити з 01.07.2016 по 31.05.2017 та з 01.04.2018 виниклу заборгованість з невиплаченої пенсії ОСОБА_1 (номер за ДРФО НОМЕР_1) та виплатити з 01.08.2016 компенсацію за втрату частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неодноразове припинення виплат пенсій їй як внутрішньо переміщеній особі, що призвело до порушення її прав на такі виплати. У зв'язку з викладеним, вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними та просить зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

07.09.2018 до суду надійшов відзив, у якому зазначено наступне: у зв'язку з відсутністю у позивача відкритого в установах ПАТ "Ощадбанк" рахунку автоматично припинена виплата пенсії з 01.07.2016; 04.04.2017 ОСОБА_1В звернулася до Управління із заявою, у якій просила відновити виплату пенсії на її поточний рахунок, який відкритий в АТ "Ощадбанк" ТВБВ, але згідно з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 268 від 12.06.2017 позивачу відмовлено у відновленні виплат у зв'язку з відсутністю позивача за місцем фактичного проживання; 22.06.2017 ОСОБА_1 повторно звернулася із заявою про відновлення виплати пенсії; на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 350 від 09.08.2017 Кобеляцьке об'єднане УПФУ відновило соціальну виплату громадянці ОСОБА_1; після надання позивачем відповідних відомостей, рішенням від 12.06.2017 № 268 відмовлено у поновленні виплат з підстав відсутності за місцем фактичного проживання/перебування ОСОБА_1 /а.с. 62-66/.

Ухвалою суду від 12.09.2018 призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 25.09.2018; витребувано від Кобеляцького об'єднаного УПФУ належним чином засвідчену копію розпорядження Кобеляцького об'єднаного УПФУ про припинення виплати пенсії позивачу. Указані документи зобов'язано надати до суду в строк до 24.09.2018.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі /а.с. 77/

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в УПФУ, на підставі матеріалів електронної пенсійної справи, як внутрішньо переміщена особа, відповідно до спрощеного порядку взяття на облік, та отримує пенсію за віком з 01.08.2014.

18.08.2014 ОСОБА_1 подала до УПФУ заяву на перерахунок належних їй сум пенсій на поточний рахунок, який відкрито у Кобеляцькому відділенні Полтавського ГРУ "Приватбанк" /а.с. 50-51/.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується довідкою № НОМЕР_2 від 19.01.2015 /а.с. 52/. У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території та тимчасово проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с. Світлогірське, вул. Макаренка 6, б.3.

У відзиві відповідач зазначив, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме: з огляду на наявність механізму виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам виключно через відділення ПАТ "Ощадбанк", Управління припинило виплату пенсії позивачу з 01.07.2016.

04.04.2017 ОСОБА_1 звернулася до Кобеляцького об'єднаного УПФУ із заявою, у якій просила перерахувати виплату пенсії на її поточний рахунок, який відкритий в АТ "Ощадбанк" ТВБВ /а.с. 54/

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 268 від 12.06.2017 у відновленні виплати відмовлено у зв'язку з відсутністю вказаної громадянки за місцем фактичного проживання /а.с. 55/.

22.06.2017 ОСОБА_1 повторно звернулася із заявою до Кобеляцького об'єднаного УПФУ про відновлення виплати пенсії, як переселеній особі /а.с. 56/.

На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 350 від 09.08.2017 Кобеляцьке об'єднане УПФУ відновило виплату пенсії громадянці ОСОБА_1В /а.с. 57/.

Згідно з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 77 від 28.02.2018 Кобеляцьке об'єднане УПФУ припинило виплату пенсії громадянці ОСОБА_1 /а.с. 60/.

Не погодившись з викладеним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (стаття 92 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Судовим розглядом встановлено, що виплату пенсії позивачу з 01.06.2016 припинено автоматично, з огляду на наявність механізму виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам виключно через відділення ПАТ "Ощадбанк".

Відомостей про прийняття розпорядження (рішення) про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, прийнятого на підставі вказаної інформації, суду не надано.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

08.06.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якого затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються, зокрема територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством "Укрпошта" (далі ПАТ "Укрпошта") з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження такої особи на обліку місця перебування на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, що підтверджується відповідною довідкою; наявність рахунку в установі публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Частинами другою та третьою цієї статті визначено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Як визначено пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Системний аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що законодавцем чітко встановлено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, а також підстави за наявності яких орган пенсійного фонду може припинити виплату пенсії тимчасово переміщеній особі.

Судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною. Доказів про її скасування відповідачем не надано.

У матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 22.06.2017 № НОМЕР_3 органом, який її видав Управлінням праці та соціального захисту населення /а.с. 17/.

Суд зазначає, що починаючи з 01.07.2016 виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (абзац 4 пункту 1 Порядку № 637).

Аналогічні вимоги містить також і пункту 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.

Отже, починаючи з 01.07.2016 виплата соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно через установи ПАТ "Державний ощадний банк України", що свідчить про те, що без відкриття позивачем рахунку в ПАТ "Державний ощадний банк України" у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016.

На виконання викладеного позивачем надано докази відкриття рахунку у відповідній установі /а.с. 54/. Актуальність такого рахунку та факт надання відомостей про нього відповідачем не заперечується.

Натомість листом Кобеляцького об'єднане УПФУ від 01.06.2018 № 4012/04-12, наданого на заяву ОСОБА_1 від 20.04.2018, повідомлено позивача, що виплату пенсії ОСОБА_1 здійснено з 01.08.2014 по 30.06.2016 та з 01.06.2017 по 31.03.2018; виплату пенсії за період з 01.07.2016 по 31.05.2017 буде здійснено у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365"/а.с. 18-19/.

Згідно із цією постановою у Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженому зазначеною постановою: 1) абзац перший пункту 12 викласти в такій редакції: "12. Соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі:"; 2) пункти 16 і 18 доповнити реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

Посилання відповідача на положення цієї постанови є безпідставними, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 02.03.1999 № 2-рп-99 висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, листом від 01.06.2018 № 4012/04-12 Кобеляцьке об'єднане УПФУ також повідомило позивача, що на виконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, за результатами проведеної перевірки згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, встановлено факт відсутності ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання. На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Кобеляцькій райдержадміністрації № 77 від 28.02.2018 виплату ОСОБА_1 призупинено з 01.04.2018 /а.с. 18-19/.

Суд зазначає, що пенсії згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначаються саме Пенсійним фондом України і саме Пенсійний фонд України відповідає за їх призначення та виплату.

Виплата пенсії може бути припинена, як зазначено вище, лише у випадках прямо передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на результати обміну інформацією з органами соціального захисту населення, на підставі яких пенсію призупинено з 01.04.2018, враховуючи викладене.

Верховний Суд у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі № 805/402/18, яке залишено без змін постановою ОСОБА_2 Верховного Суду від 04.09.2018, зазначив, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивачу призупинено (припинено) виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/2526/17.

Верховний суд також підкреслив про пріоритетність застосування положень статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визнав доводи відповідача щодо необхідності застосування норм вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України безпідставними.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив про право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-1У "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Припиняючи (призупиняючи) виплату пенсії позивачеві за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п. 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У рамках адміністративного судочинства:

дії певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 у справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Отже, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Таким чином, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності не підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідач не допустив бездіяльність, а навпаки вчинив протиправні дії шляхом припинення (призупинення) нарахування та виплати пенсії, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача в частині визнання рішення Кобеляцького об'єднаного УПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 протиправними та дискримінаційними суд зазначає таке. Як підтверджується матеріалами справи та зазначено відповідачем у відзиві, зазначене рішення Пенсійним фондом не приймалось, а отже вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням вищенаведеного відповідач, припинивши (призупинивши) виплату пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права позивача шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2016 по 31.05.2017, а також з 01.04.2018 та зобовязання відповідача відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість, починаючи з 01.08.2016 по 31.05.2017, а також з 01.04.2018.

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача виплатити позивачу компенсацію

за втрату частини доходу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок № 159), передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Із системного аналізу вищезазначених норм слідує, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у пункту 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач просить виплатити з 01.08.2016 компенсацію за втрату частини доходів, на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача виплатити з 01.08.2016 компенсацію за втрату частини доходів.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача подати до суду у встановлений строк з моменту набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов'язань на суб'єкта владних повноважень є правом, а не обов'язком суду.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

За клопотанням позивача з огляду на характер спірних правовідносин судом звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цього позову. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (кв. ОСОБА_3АДРЕСА_1, м. Луганськ, Луганська область, 91006, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Юр'ївська, 1-А, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код 40376992) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2016 по 31.05.2017, а також з 01.04.2018.

Зобовязати Кобеляцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість, починаючи з 01.08.2016 по 31.05.2017, а також з 01.04.2018.

У задоволенні вимог у частині визнання з 01.07.2016 по 31.05.2017 та з 01.04.2018 бездіяльності та рішення Кобеляцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 протиправними та дискримінаційними та зобов'язання Кобеляцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплатити з 01.08.2016 компенсацію за втрату частини доходів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя ОСОБА_4