Справа № 750/4197/18
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4197/18 Суддя (судді) першої інстанції: Требух Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді: Шелест С.Б.

Суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.

Секретар судового засідання: Коломійцева А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.18р. у справі №750/4197/18 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Чернігівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Шебітченко Максима Анатолійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Відповідача щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності; скасувати постанову Відповідача по справі про адміністративне правопорушення серії НК №882998 від 26.04.18р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та справу закрити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.18р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Апелянт вважає, що Відповідачем не доведено вчинення Позивачем адмінправопорушення; оспорюване рішення суду є формальним та таким, що прийнято без повного з'ясування обставин у справі.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

26 квітня 2018 року Відповідачем винесено постанову серії НК №882998 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою Позивача притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 340 грн. на підставі ч. 1 ст. 121 КУпАП за порушення п.п. 31.4.7 «е» ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами вчинення ним адміністративного правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

З оскаржуваної постанови убачається, що Позивач 26.04.18р. керував автомобілем Volkswagen Transporter днз НОМЕР_1 без переднього бамперу та без переднього номеру, чим порушив вимог п.п.31.4.7 «е» ПДР України.

Згідно п.п. 31.4.7 «е» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, за відсутності передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів і бризковиків.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач заперечує щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, вказуючи на те, що дійсно мали місце несправності пластикової частини бамперу, який Позивачем було самотужки демонтовано, в той час, як основна конструкція бамперу була справна. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення Позивачем адмінправопорушення.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

У спорах про оскарження акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, який стосується прав та обовязків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об'єктивну правову оцінку такому акту.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №580-VIII) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких, зокрема, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Втім Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

Сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення Позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. У постанові інспектора посилання на жоден із доказів немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність Відповідачем вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення, що як наслідок виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, належним захистом порушеного права Позивача є скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.18р. та ухвалення нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 311, 315, 317, 322 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.18р. у справі №750/4197/18 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.18р. у справі №750/4197/18 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Скасувати постанову Інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Чернігівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Шебітченко Максима Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №882998 від 26.04.18р.

Закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.