Справа № 208/4377/17(2-а/208/256/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 рокусправа № 208/4377/17(2-а/208/256/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Чепурнов Д.В., Мельник В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційних скарг ОСОБА_1 та управління соціальної політики Кам'янської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року

у адміністративній справі № 208/4377/17(2-а/208/256/17) за позовом ОСОБА_1 до Начальника управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради Манаєнкової Юлії Вікторівни, управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради, управління соціальної політики Кам'янської міської ради, Кам'янської міської ради, та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області «про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди», -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради Манаєнкової Юлії Вікторівни, Управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради, Управління соціальної політики Кам'янської міської ради, Кам'янської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області «про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди», скасовано наказ департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради від 31.07.2017 року № 177 «ос» про звільнення ОСОБА_1 і поновлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради з 31.07.2017 року. Крім того, судом стягнуто з управління соціальної політики Кам'янської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року по 24.05.2018 року включно у сумі 55158,56 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, а на користь держави стягнуто з Управління соціальної політики Кам'янської міської ради судові витрати в сумі 640 грн. В задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 50000 грн. судом відмовлено, та допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою в частині відмови у задоволені її вимог про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 50000 грн. На обґрунтування безпідставності рішення суду в оскаржуваній нею частині, позивачка вказує на неврахування судом наданих нею доказів в підтвердження завданих їй моральних страждань та порушення її права на працю в результаті незаконного звільнення. Вважає, що її моральні страждання мають бути компенсовані саме в такій сумі виходячи із часу їх завдання і їх тривалості (більше року), тяжкості травмування її гідності і їй як особистості; наявності прямого цілеспрямованого умислу з боку посадових осіб відповідача саме на заниження її самооцінки, її гідності як громадянки України та жінки, яка має право бути матір'ю незалежно від наявності або відсутності шлюбу, пряме завдання їй фізичного болю при виконанні судового рішення.

За наведених в апеляційній скарзі обставин, позивачка просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2018 року в частині відмови у стягненні завданої їй моральної шкоди в сумі 50 000 грн. і ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та залишити без змін рішення суду в іншій частині.

Одночасно, позивачка в апеляційній скарзі вказує на безпідставність не встановлення судом першої інстанції для Управління соціальної політики Кам'янської міської ради судового контролю за виконанням ухваленого у цій справі рішення шляхом подання до суду звіту про виконання судового рішення, та просить встановити строк для подання Управлінням соціальної політики Кам'янської міської ради звіту про виконання судового рішення.

Відповідачем по справі - Управлінням соціальної політики Кам'янської міської ради рішення суду першої інстанції у цій справі оскаржено в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 з підстав не відповідності висновків суду обставинам справи та визнання судом встановленими тих обставин, які не були доведені, що свідчить про незаконність вказаного рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 і відповідно є підставою для його скасуванню з прийняттям у цій частині іншого рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що позивачка була звільнена з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, але суд першої інстанції безпідставно поновив позивачку в Управління соціальної політики Кам'янської міської ради, де вона раніше не працювала та не звільнялася із займаної посади, оскільки це управління утворено з 01.08.2017 р. внаслідок проведеної на підставі Розпоряджень міського голови від 02.11.2016 №440-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 15.04.2016 №163-р зі змінами і від 05.07.2017 №235-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 14.03.2017 №97-р» реорганізації. Вважає, що Управління соціальної політики Кам'янської міської ради не може нести відповідальність за дії директора департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, наказом якої була звільнена ОСОБА_1, в тому числі і в частині стягнення судового збору, сплату якого покладено виключно на управління соціальної політики Кам'янської міської ради.

Мотивуючи наведені в апеляційній скарзі вимоги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1, відповідач детально акцентує увагу судової колегії на відсутності підстав вважати звільнення позивачки з посади незаконним і відповідно для поновлення її на роботі до реорганізованої установи, де не зберіглося її попереднє місце роботи. Зокрема, відповідач вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що за штатним розписом Управління соціальної політики Кам'янської міської ради посада головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин фактично відповідає посаді і є аналогічною, яку обіймала позивачка на момент звільнення, тобто її посада не була скорочена та була вакантна, але в порушення вимог ст.49-2 КЗпП не була запропонована позивачці на момент її звільнення.

На підтвердження помилковості висновку суду першої інстанції про аналогічність посади що обіймала позивачка в департаменті охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради тій посаді головного спеціаліста, що є в Управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради, відповідач вказує на долучену до матеріалів справи порівняльну характеристику головних спеціалістів цих двох відділів, яку було підготовлено для роботи внутрішньої комісії по впровадженню механізму скорочення чисельності та штату працівників по департаменту і яка бралася до уваги при визначені відповідно до вимог ст.42 КЗпП переважного права на залишення на роботі працівників із більш високою кваліфікації й продуктивні праці, та виходячи зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 не відповідала вимогам до посади головного спеціаліста в Управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради і не могла конкурувати з іншими працівниками відділу на умовах, визначених ст. 42 КЗпП України. Зокрема, за твердженням відповідача бралося до уваги, що ОСОБА_1 взагалі не має досвіду роботи з питань дотримання законодавства про працю, зайнятість населення, легалізації заробітної плати, здійснення заходів з погашення заборгованості із заробітної плати, які є основними посадовими обов'язками головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради, оскільки ОСОБА_1 фактично працювала в департаменті охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради та відповідно до посадової інструкції займалася тільки питаннями охорони праці після виходу із соціальної відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, лише 11 місяців (з 10.08.16 по 31.07.17), а у зв'язку із частим перебуванням у відпустках та на лікарняних, позивачка відпрацювала лише 45% цього часу (близько 5 місяців), що не дозволило їй на достатньому рівні вивчити навіть свій напрямок роботи, що підтверджується виробничою характеристикою, наданою начальником відділу. При цьому, за твердженням відповідача позивачка не виконувала роботу своїх колег, які займалися питаннями праці та соціально-трудових відносин і її діяльність не була пов'язана з їхньою, на відміну від працівника ОСОБА_3, який має вищу економічну освіту та стаж роботи за цим напрямом більш 7 років, та який виконував в департаменті охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради роботу з питань, що належать до посадових обов'язків головного спеціаліста управління соціальної політики Кам'янської міської ради, внаслідок чого його і було призначено на посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління шляхом переведення, а ОСОБА_1 в свою чергу неодноразово надавались роз'яснення, що виключення зі штатного розпису певної посади не є звільненням працівника з роботи та з метою недопущення порушення вимог ст.184 КЗпП приділялася увага до працевлаштування ОСОБА_1, тобто, пропонувалися вакантні посади як у новій структурі управління так і в структурних підрозділах міської ради, від яких позивачка відмовилася, не надавала згоди або відмови від жодної пропозиції (ні письмово ні усно), в тому числі і стосовно пропозиції їй 31.07.2017 р. постійної посади адміністратора відділу адміністративних послуг департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики міської ради, у зв'язку з чим комісією складались відповідні акти, які долучені до матеріалів справи і було протокольно комісією рекомендовано директору Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики вивести ОСОБА_1 з 01.08.2017 р. поза штат управління охорони здоров'я охорони здоров'я Кам'янської міської ради (як правонаступнику департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради) та відповідно до ст.284 КЗпП України протягом 2-х місяців продовжувати процес її працевлаштування відповідно до чинного законодавства.

Відповідач вважає, що наведеним обставинам суд безпідставно не надав значення, також як і не взяв до уваги, що відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України вважається, що обов'язок роботодавця щодо працевлаштування працівника є виконаним, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачки і прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки, Управлінням соціальної політики Кам'янської міської ради вказує на безпідставність доводів ОСОБА_1 та недоведеність нею спричинення їй моральної шкоди, а тому просить залишити рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачці у стягнення на її користь моральної шкоди - без змін

У поданих Кам'янською міською радою відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управлінням соціальної політики Кам'янської міської ради, вказується на законність рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачці у задоволені її вимог про стягнення моральної шкоди, з посиланням на те, що міська рада, як колегіальний орган не приймаючи позивачку на роботу, не нараховуючи та не виплачуючи їй заробітну плату, і не звільнюючи позивачку з посади - не порушувала її права, свободи та інтереси. Разом з тим, у відзиві міськради на апеляційну скаргу Управління соціальної політики зазначено про підтримання вимог цієї апеляційної скарги в частині, яка стосується невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам і незаконності судового рішення в частині визнання встановленими обставин, які є фактично недоведеними, оскільки на думку представника Кам'янської міськради судом першої інстанції не було узято до уваги долучені до матеріалів справи письмові докази, якими підтверджено відсутність у адміністрації відповідача наміру під час реорганізації скорочувати ОСОБА_1, яка має статус матері одиначки, що підтверджено зокрема попередженням ОСОБА_1 про її переведення на вакантні посади. Також вказує на помилковість висновків суду «про аналогічність» посади головного спеціаліста, яку займала позивачка до звільнення і посади в утвореному після реорганізації Управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради, і стосовно визначеного ст.42 КЗпП права роботодавця надавати перевагу при залишені на роботі працівникам з урахуванням положень ст.139 КЗпП із більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці.

Заслухавши пояснення позивачки та представників відповідачів по справі, обговоривши доводи апеляційних скарг позивачки і Управління соціальної політики Кам'янської міської ради та наведені у відзивах на ці скарги обставини, а також перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин і їх юридичну оцінку, та правильність застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, якими регулюються ці правовідносини, судова колегія дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги позивачки та про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради в частині скасування наказу департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради від 31.07.2017 року № 177 «ос» про звільнення ОСОБА_1 і стягнення з управління соціальної політики Кам'янської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року по 24.05.2018 року включно у сумі 55158,56 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, а також стягнення з Управління соціальної політики Кам'янської міської ради на користь держави судових витрат в сумі 640 грн., та допущення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

До таких висновків судова колегія дійшла виходячи з обґрунтованості рішення суду у вищенаведеній оскаржуваній позивачем та відповідачем частині, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору суд першої інстанції повно, об'єктивно і всебічно з'ясував усі обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і відповідно, немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваних сторонами частинах щодо скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 і стягнення на її користь з управління соціальної політики Кам'янської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а з Управління соціальної політики Кам'янської міської ради стягнення на користь держави судових витрат. Також як і немає підстав для скасування судового рішення в частині відмови у задоволені вимог позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди, та допущення рішення суду до негайного виконання на повну присуджену їй суму.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що предметом спору у цій справі є звільнення позивачки у справі - ОСОБА_1 згідно наказу Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради від 31.07.2017 року № 177 «ос» за п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради (а.с.8 т.1), яку ОСОБА_1 займала фактично з 03.10.2016 року, після переведення її з посади головного спеціаліста сектору з питань охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, на яку була працевлаштована перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років внаслідок реорганізації виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради від 28.12.2012 року № 621-30/VІ «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» яким припинено юридичну особу - управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради шляхом приєднання до управління охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради, з зміненою назви на Департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням міської ради від 24.02.2017 №657-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2016 року № 39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» зі змінами», виконавчі органи Кам'янської міської ради були реорганізовані, зокрема було утворено нову юридичну особу як самостійний виконавчий орган міської ради - Управління соціальної політики Кам'янської міської ради шляхом виділу з Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, та перейменовано Департамент охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради на Управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради. А станом на дату звільнення позивачки мало місце скорочення штату Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради - з 27 штатних одиниць станом на 01.01.2017 року (а.с.148) до 18,5 штатних одиниць в Управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради та до 6 штатних одиниць в Управлінні охорони здоров'я Кам'янської міської ради, тобто відбулось скорочення 2,5 штатних одиниць у реорганізованих виконавчих органах.

Так, задовольняючи вимоги позивачки, виходив з незаконності звільнення позивачки 31.07.2017 року з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, оскільки згідно штатного розпису управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради (а.с.36 т.1), у реорганізованому виконавчому органі були наявні 3 посади головного спеціаліста, одна з яких була зайнята у день звільнення позивачки ОСОБА_4 (а.с.169 т.1), тобто була вакантною на момент звільнення ОСОБА_1, а відповідно до штатного розпису управління соціальної політики Кам'янської міської ради (а.с.106 т.1), у реорганізованому виконавчому органі була наявна посада головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин, що фактично відповідає посаді, яку займала позивачка на момент звільнення, тобто її посада не була скорочена та була вакантна на момент звільнення позивачки з огляду на подальше призначення на цю посаду ОСОБА_3 (а.с.171 т.1).

За наведених у попередньому абзаці обставин та з огляду на те, що вказані посади позивачці в порушення вимог ст.49-2 КЗпП не пропонувались, натомість їй було запропоновано посади тимчасового характеру або на 0, 5 ставки, окрім посади адміністратора відділу адміністративних послуг департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам'янської міської ради (а.с.87 т.1), що не пов'язано з її попередньою діяльністю при наявності вакантної посади, аналогічній займаній позивачкою, а також спираючись на вимоги п.17 ч.1 ст.4 КАС України, ст.43 Конституції України, ст.1 ст.7 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.5-1, п.1 ст.40, ч.1 ч.3 ст.49-2, ст.184, ч.2 ст.235 КЗпП України, абз.3 п.2 розділу II, п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100), на положення п.19 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та на наведену Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-511 цс16 правову позицію стосовно виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21- 484а14) правової позиції стосовно розуміння ліквідації та реорганізації юридичної особи публічного права і обов'язку роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників навіть ліквідованої установи - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення з посади за скороченням чисельності та штату позивачки, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, у зв'язку з народженням якої 10.10.2004 року має статус одинокої матері, внаслідок чого позивачка повинна бути поновлена на роботі з виплатою їй заробітної плати за час вимушеного прогулу, розрахованої відповідно довідки управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради (а.с.64 т.1) і згідно постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, та без зменшення його розміру.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з наведеною частиною висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки незаконність звільнення позивачки 31.07.2017 року з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, повністю підтверджується виходячи з аналізу змісту долучених до матеріалів справи копій рішень Кам'янської міської ради про скорочення загальної чисельності працівників її виконавчих органів внаслідок вдосконалення та оптимізації структури її виконавчих органів відповідно до рішень від 29.01.2016 №39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» з урахуванням внесених до нього змін рішеннями від 26.02.2016 №99-05/VII, від 26.02.2016 №104-05/VII, від 30.03.2016 №131-06/VII, від 28.04.2016 №186-07/VIІ, від 17.06.2016 №226-08/VIІ, від 30.09.2016 №372-10/VIІ, від 28.10.2016 №527-11/VIІ), від 24.02.2017 № 657-14/VII та від 23.06.2017 № 755-17/VII, з яких вбачається, що скорочення чисельності працівників безпосередньо в Департаменті охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради також як і в Управління соціальної політики після його виділу з Департаменту в самостійний виконавчий орган міської ради - в період з січня 2016 року до дня звільнення позивачки 31.07.2017 року не відбувалося. Що в свою чергу свідчить про безпідставність посилання в наказі № 177ос від 31.07.2017 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням чисельності працівників.

Окремо, судова колегія підкреслює безпідставність зазначеної в наказі департаменту від 31.07.2017 року № 177 «ос» підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики - рішення Кам'янської міськради від 23.06.2017 № 755-17/VII «про внесення змін до рішення від 29.01.2016 №39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» (а.с.10 а.с.12-17 т.1), оскільки текстуально зміст вказаних рішень міськради ніяким чином не стосуються скорочення посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, з якої була звільнена ОСОБА_1 за п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики.

Зокрема, рішенням від 23.06.2017 № 755-17/VII було внесено зміни до кількості штатних одиниць департаменту ЖКГ та будівництва і департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики (п.1.1), а пунктом 2.1 внесено зміни до рішення ради від 24.02.2017 № 657-14/VII (а.с.107 т.1) стосовно дати уведення в дію структури виконавчих органів.

Зі змісту ж рішення міськради від 29.01.2016 № 39-04/VII (а.с.12-17 т.1) вбачається, що визначально затверджена міською радою у п.3.8 Додатку 1 чисельність працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики (де працювала позивачка) із 19 осіб (а.с.16 т.1), була збільшена шляхом викладення Додатку 1 до рішення міськради від 28.10.2016 № 527-11/VII в новій редакції, внаслідок чого у п.3.8 цього Додатку 1 чисельність працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики - стала складати 27 осіб. Тобто, чисельність працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики навіть збільшилася з 19 осіб до 27 осіб.

При цьому, судова колегія акцентує увагу на тому, що навіть внаслідок утворення у структурі виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання юридичної особи як самостійного виконавчого органу міської ради управління соціальної політики Кам'янської міської ради згідно рішення міськради від 24.02.2017 № 657-14/VII, що було здійснено шляхом виділу вказаного управління соціальної політики з департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради (п.4), з унесенням змін до установчих документів департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради шляхом зміни його найменування на управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради (п.4 п.5), та викладенням Додатку 1 до рішення в новій редакції (п.1) - загальна кількість працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міськради (звідки була звільнена позивачка) становила більшу кількість на день звільнення позивачки (6+18,5=24,5), ніж раніше було визначено рішенням від 29.01.2016 №39-04/VII (загальна кількість 19 працівників цього виконавчого органу міськради). Тобто, чисельність працівників Управління соціальної політики після виділу з Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики управління соціальної політики Кам'янської міської ради в самостійний виконавчий орган міськради у п.3.11 Додатку 1 визначено - 18,5 працівників, а після зміни найменування Департаменту охорони здоров'я на управління охорони здоров'я у п.3.10 Додатку 1 визначено - 6 працівників (а.с.108 т.1).

Наведене вище беззаперечно підтверджує, що в даному спірному випадку відповідач не мав правових підстав для звільнення позивачки з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради з підстав скорочення чисельності працівників виконавчого органу міськради.

Також судова колегія вважає суттєвою ту обставину, що в подальшому після звільнення позивачки у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників, на підставі розпорядження міського голови від 14.03.2017 №97-р, винесеного за пропозицією начальника УСП міськради Посилаєвої О.Д., було внесено зміни до Переліку посад управління соціальної політики Кам'янської міської ради та збільшено чисельність працюючих з 18.5 осіб до 20.5 осіб шляхом збільшення штатних посад у відділі праці та соціально-трудових відносин з 3-х осіб до 5-ти. Але ж керівництво УПС не пропонувало вказаних посад позивачці, продовжуючи стверджувати під час судового розгляду спору у цій справі про вжиття роботодавцем усіх заходів задля працевлаштування позивачки.

Слід також зауважити, що суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу в своєму рішенні на відмінностях між собою понять «скорочення чисельності працівників» та «скорочення штату», вказуючи на Роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року, і судова колегія вважає це суттєвим у даному спірному випадку виходячи з наведеної Пленумом Верховного Суду України в п.19 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» правової позиції щодо обов'язку суду під час розгляду трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З огляду на наведене, судова колегія в свою чергу акцентує увагу на тому, що вживані у п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України поняття «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Отже, на відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, обставина зміни внутрішньої (організаційної) структури міськради, може бути підставою для звільнення працівників структурних виконавчих органів міської ради згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Обговорюючи питання припинення трудового договору позивачки з ініціативи уповноваженого ним органу внаслідок скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40), судова колегія звертається до загальної норми кодексу законів про працю, якою є ст.36, якою визначено усі можливі підстави припинення трудового договору, у тому числі і розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст.ст.40,41 КЗпП (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП).

При цьому, у частинах третій та четвертій ст.36 КЗпП України чітко зазначено, що: зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору; а у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, і припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Відповідно до матеріалів справи, сама Кам'янська міська рада як юридична особа не була ні ліквідована, ні реорганізована. У даному спірному випадку йдеться про утворення Кам'янською міською радою шляхом виділу з Департаменту окремого виконавчого органу - Управління соціальної політики, підзвітного та підконтрольного міській раді, підпорядкованого міському голові, та виконавчому комітету міської ради, яке є правонаступником департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради в частині повноважень наданих управлінню.

Помилкове розуміння відповідачами різниці між «скороченням чисельності працівників» і «скороченням штату» - не може слугувати підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції в частині протиправності звільнення позивачки з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин за наказом від 31.07.2017 року № 177 «ос», яке ґрунтується на висновках суду про те, що посада, яку обіймала позивачка на момент її звільнення, повністю відповідає посаді в Управлінні соціальної політики і тому позивачка мала б продовжувати свою роботу в управлінні соціальної політики на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин.

Підсумовуючи вищенаведені обставини, які свідчать про відсутність факту ліквідації та реорганізації міської ради, що могло б бути підставою для звільнення працівників виконавчих органів в розумінні п.1 ч.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, колегія вважає, що відповідачі у цій справі повинні були довести суду правомірність звільнення позивачки саме внаслідок зміни організаційної структури виконавчого органу шляхом виділу зі складу департаменту управління соціальної політики, як окремого самостійного виконавчого органу міськради, а також підтвердити належними доказами факт скорочення штату працівників виділеного з Департаменту окремого виконавчого органу, з урахуванням того, що матеріалами справи беззаперечно підтверджено відсутність скорочення чисельності працівників, які працювали в Департаменті по напрямку соціального захисту населення, що описано вище по тексту постанови апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення міськради від 24.02.2017 № 657-14/VII директором Департаменту охорони та соціальної політики виносилися накази: № 02 від 01.03.2017 р «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» (а.с.80 т.1); № 3 від 01.03.2017 р «Про скорочення чисельності та штату працівників» (а.с.78 т.1), який визнано недійсним наказом № 04 від 22.05.2017 р. «Про скорочення чисельності та штату працівників» (а.с.79 т.1); а також № 168«адм» від 12.05.2017 р. «про створення внутрішньої комісії» (а.с.81 т.1); і № 90«ос» від 31.05.2017 р. «Про зміну дати попередження працівників», які за твердженням відповідачів підтверджують неможливість застосування до спірних з позивачкою правовідносин вимог ч.3 ст.36 КЗпП України стосовно продовження дії її трудового договору із-за скорочення штатних одиниць, а також свідчать про виконання з боку Департаменту охорони та соціальної політики обов'язку по працевлаштуванню позивачки шляхом запропонування їй всіх вакантних посад (іншої роботи), що з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день її звільнення.

Проте, наведені в попередньому абзаці твердження відповідачів по справі, суперечать фактичним обставинам по справі, оскільки наказом директору Департаменту № 02 від 01.03.2017 р (а.с.80 т.1), було скорочено та виведено зі штатного розпису Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики на поточний рік посади: завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення охорони здоров'я і дві посади головних спеціалістів сектору з питань праці та соціально-трудових відносин відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці (п.1). Пунктом другим цього наказу було вирішено після затвердження переліку посад запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії, і у разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п.1 ст.40 КЗпП України.

Як встановлено судовою колегією за матеріалами справи, за штатним розписом станом на 01.01.2017 року (а.с.148 т.1): «відділ охорони здоров'я» містив 2 посади (начальника та головного спеціаліста); «сектор матеріально-технічного забезпечення охорони здоров'я» містив 2 посади (завідуючого і головного спеціаліста); а «відділ соціально-трудових відносин, охорони та умов праці» містив в собі 5 одиниць, з яких 2 працівника відділу (начальник відділу, експерт з умов праці і посада головного спеціаліста - на який працювала позивачка), та 3 працівника «сектору з питань праці та соціально-трудових відносин» (завідуючого сектора та двох головних спеціалістів).

Розпорядженням міського голови Кам'янської міськради від 05.07.2017 №235-р (а.с.178 т.2) було затверджено Перелік посад управління соціальної політики Кам'янської міської ради, яким передбачалися посади: начальника управління, заступника начальника, головного спеціалісту і прибиральника службових приміщень, а також визначалася кількість посад по кожному відділу, які входять до складу управління соціальної політики, у тому числі по відділу праці та соціально-трудових відносин 3 особи (начальник відділу-експерт з умов праці, заступник начальника відділу та один головний спеціаліст).

Оскільки структура управління, його чисельність, фонд оплати праці затверджуються міською радою, а інших будь-яких рішень до дня звільнення позивачки з посади (31.07.2017) з приводу зміни штатного розпису або скорочення чисельності працівників як департаменту охорони здоров'я та соціальної політики так і управління соціальної політики Кам'янської міської ради - не приймалося ні міською радою, ні міським головою, ні керівниками Департаменту і Управління соціальної політики, судова колегія визнає беззаперечно встановленим у цій справі фактом, що внаслідок вдосконалення та оптимізації структури виконавчих органів Кам'янської міської ради у сфері охорони здоров'я та соціальної політики, проведеної на підставі рішення від 29.01.2016 №39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» з урахуванням внесених до нього змін рішеннями від 26.02.2016 №99-05/VII, від 26.02.2016 №104-05/VII, від 30.03.2016 №131-06/VII, від 28.04.2016 №186-07/VIІ, від 17.06.2016 №226-08/VIІ, від 30.09.2016 №372-10/VIІ, від 28.10.2016 №527-11/VIІ), від 24.02.2017 № 657-14/VII та від 23.06.2017 № 755-17/VII, було скорочено та виведено зі штатного розпису Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики, і відповідно, не включено до штатного розпису управління охорони здоров'я «посади завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення охорони здоров'я», та до штатного розпису управління соціальної політики «дві посади головного спеціалісту сектору з питань праці та соціально-трудових відносин відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці», які займали ОСОБА_9 і ОСОБА_10, саме які відповідно п.12.1 рішення від 29.01.2016 №39-04/VII (а.с.13 оборот т.1), а також п.1.1 наказу Департаменту № 04 від 22.05.2017 р. (а.с.79 т.1) і підлягали письмовому попередженню відповідно до ст.49 КЗпП України про наступне вивільнення згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України, і подальшому звільненню.

Тобто, під скорочення штатного розпису підпадали саме дві посади головних спеціалістів сектору з питань праці та соціально-трудових відносин відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці, які займали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а не будь-хто інший з виконавчого органу міськради у сфері соціальної політики, в тому числі не підпадала під скорочення і посада головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики, яку займала позивачка ОСОБА_1 до дня свого звільнення 31.07.2017 року.

Порівнюючи повноваження Управління соціальної політики після його виділу в окремий виконавчий орган з Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, судова колегія звертає увагу на те, що ці повноваження не змінилися і як раніше стосуються сфери соціального захисту населення, реалізації сімейної та гендерної політики, оздоровлення дітей, а у складі цього управління також як і раніше передбачена можливість створюватися структурні підрозділи без права юридичної особи, судова колегія визнає безпідставними та такими, що не мають безпосереднього відношення до предмету спору у цій справі, доводи Управління соціальної політики про не відповідність посади, яку обіймала позивачка в департаменті охорони здоров'я та соціальної політики посаді головного спеціаліста управління соціальної політики, з посиланням на порівняльну характеристику головних спеціалістів відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики на посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики (а.с.24 т.2), яка була підготовлена для роботи внутрішньої комісії по впровадженню механізму скорочення чисельності та штату працівників по департаменту, та яка підтверджує невідповідність ОСОБА_1 посаді в розумінні умов, визначених ст. 42 КЗпП України.

Перш за все, судова колегія акцентує увагу на відсутності у відповідача взагалі будь-яких правових підстав вдаватися до обговорення питання відповідності ОСОБА_1 посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики, також як і здійснювати порівняння згідно ст. 42 КЗпП України переважного права на залишення на роботі позивачки з іншими працівниками, в тому числі і ОСОБА_9, посада якого в Департаменті була скорочена, але якого було переведено на посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики, тобто на посаду де повинна була продовжувати свою роботу позивача, лише на підставі досліджень внутрішньою комісією по впровадженню механізму скорочення чисельності та штату працівників по департаменту порівняльних характеристик: ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10

В розумінні ч.2 ст.36 та п.1 ст.40 КЗпП України, у разі змін в штатному розкладі (мається на увазі скорочення певних посад), власник або уповноважений ним орган видавши наказ про скорочення посад, під розписку ознайомлює всіх працівників, які в майбутньому можуть бути звільнені. Тобто, на підставі рішення міськради та відповідного розпорядження міського голови про затвердження штатного розпису, керівник Департаменту повинен був визначити конкретних працівників, які займають скорочуванні посади та підлягають звільненню, після чого повідомити саме цих працівників, які підлягають звільненню під розписку про майбутнє звільнення не пізніше ніж за 2 місяці до дати звільнення. Зазначене означає, що визначення переважного права залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП, стосується саме лише кола працівників, які підлягають звільненню у зв'язку із скороченням посад.

Проте, відповідач у цій справі безпідставно проігнорував приписи законодавця стосовно умов та порядку звільнення працівників внаслідок скорочення штату по конкретно визначеним двом посадам головного спеціалісту сектору з питань праці та соціально-трудових відносин відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці, які займали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, внаслідок чого в особі внутрішньої комісії по впровадженню механізму скорочення чисельності та штату працівників по департаменту (створеної наказом директора Департаменту № 168адм від 12.05.2017 р (а.с.81 т.1), протиправно здійснив згідно ст.42 КЗпП України аналіз за порівняльною характеристикою працівників: ОСОБА_1, ОСОБА_9, і ОСОБА_10, задля встановлення переважного права між вказаними особами на залишення на роботі.

Виходячи з того, що скороченню в даному спірному випадку підлягала посада, а не особа, і роботодавець зобов'язаний був попереджати про скорочення саме тих осіб, які можуть підпадати під таке скорочення, судова колегія не може взяти до уваги як підставу для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі посилання відповідача на «зміну в організації виробництва і праці», оскільки це суперечить положенням ч.3 ст.32 КЗпП України, якою передбачено звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Приблиз ний перелік обставин, що можуть розглядатися як зміни в організації виробництва та праці наведено у п.10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", до яких відноситься: - раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки; впро вадження передових методів, технологій; запровадження на законодавчому рівні обов'язкового укладення контрактів з працівниками тощо. До умов праці, які дозволяється змінювати роботодавцю у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, належать також: системи та розміри оплати праці, пільги, режим роботи, вста новлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, розряди, найменування посад та інших обставин, які суттєво змінюють роботу працівника у зрівнянні з раніше виконуваними ним обов'язками, на що працівник має право не погодитися, і це є підставою для звільнення працівника не за п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, а за п.6 ст.36 КЗпП України.

У той же час, приймаючи до уваги, що відповідачі у справі наполегливо намагаються переконати суд про право в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, судова колегія звертає увагу на те, що такі повноваження надані саме власнику або уповноваженому ним органу, а Кам'янською міськрадою п.8 рішення від 24.02.2017 № 657-14/VII керівникам виконавчих органів Кам'янської міської ради було доручено: письмово попередити відповідно до ст.49 КЗпП України працівників апарату та виконавчих органів Кам'янської міської ради про наступне вивільнення згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України (п.8.1) та надати працівникам структурних підрозділів апарату та виконавчих органів Кам'янської міської ради, посади яких скорочуються, пропозиції щодо наступного працевлаштування за наявності вакантних посад (п.8.2) і повідомити Кам'янський міський центр зайнятості населення про заплановане вивільнення працівників згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України (п.8.3), а міському голові п.9 цього рішення № 657-14/VII було доручено: затвердити граничну чисельність відділів, управлінь та інших виконавчих органів Кам'янської міської ради та перелік посад виконавчих органів міської ради відповідно до затвердженої структури (п.9.1) і провести переведення та вивільнення працівників виконавчих органів Кам'янської міської ради згідно з вимогами чинного законодавства (п.9.2).

При цьому, склад комісії по виділу управління соціальної політики з департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської місьради, було затверджено рішенням міськради від 21.04.2017 № 695-16/VII, до складу якої входило 6 осіб: Посилаєва Олена Данилівна, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 та ОСОБА_14, які були наділені у складі комісії повноваженнями виконати всі необхідні заходи, передбачені чинним законодавством, для забезпечення виконання процедури виділу, що відповідно включає в себе і дотримання процедури вивільнення працівників виконавчих органів міської ради згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України.

Інших, окрім вищенаведених рішень, міською радою будь-хто не уповноважувався здійснювати перестановку (перегрупування) працівників в межах однорідних професій і посад та проводити обговорення питання кваліфікації працівників Департаменту, посади яких не підпадали під скорочення з метою заміщення їх більш кваліфікованими працівниками, посади яких підпали під скорочення, також як і не наділяла (міськрада) повноваженнями попереджати майже усіх працівників, які перебуваючи у штаті Департаменту виконували роботу у сфері соціального захисту населення, про наступне вивільнення із займаної посади з 31.07.2017 р. відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з попередженням ОСОБА_1 про скорочення її посади 31.07.2017 р. та наступне її переведення на вакантну посаду, що було зроблено відповідачем за наказом директора Департаменту від 31.05.2017 р № 90«ос» «Про зміну дати попередження працівників» (а.с.82-84 т.1)

Таким чином, виходячи з того, що з загальної чисельності працівників Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, штатний розпис якого станом на 01.01.2017 року (а.с.148 т.1) у відділі соціально-трудових відносин, охорони та умов праці містив 5 одиниць, з яких 2 працівника відділу (начальник відділу, експерту з умов праці і посади головного спеціаліста - на який працювала позивачка) і 3 працівника «сектору з питань праці та соціально-трудових відносин» (завідуючого сектора та двох головних спеціалістів), судова колегія визнає, що при скороченні штату працівників сектору з питань праці та соціально-трудових відносин відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, у відповідача взагалі не було правових підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України, оскільки у даному випадку було лише дві посади «головного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин», які саме і було скорочено.

За таких обставин, судова колегія визнає протиправними та не бере до уваги винесені директором Департаменту накази № 168адм від 12.05.2017 р «Про створення внутрішньої комісії» (а.с.81 т.1) та від 31.05.2017 р № 90«ос» «Про зміну дати попередження працівників» (а.с.82-84 т.1) та долучені до матеріалів справи відповідачем: попередження ОСОБА_1 про скорочення її посади (а.с.85 т.1), банк пропозицій вакантних посад (а.с.87 т.1) та акти складені внутрішньою комісією щодо відмови ОСОБА_1 від підписів та не надання нею згоди на переведення (а.с.86, 88-104 т.1), як докази дотримання відповідачем виконання обов'язку по працевлаштуванню позивачки шляхом запропонування їй всіх вакантних посад (іншої роботи).

Так, неналежність наведених у попередньому абзаці доказів відповідача, підтверджується перш за все змістом самого наказу № 168адм від 12.05.2017 р. в частині зазначення підстави для його внесення - рішення міськради від 24.02.2017 № 657-14/VII, яким в дійсності директор Департаменту не уповноважувався міською радою на створення внутрішньої комісії.

При цьому, сам факт створення наказу № 168адм від 12.05.2017 р. внутрішньої комісії Департаменту у іншому складі 8 осіб, ніж було визначено рішенням міськради від 21.04.2017 № 695-16/VII складі комісії у 6 осіб, з виключенням із складу створеної міськрадою комісії - ОСОБА_14, та включенням до складу внутрішньої комісії 3-х осіб (ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17), які не входили до складу створеної міськрадою комісії - свідчить не лише про неналежність та недопустимість такого доказу у розумінні ст.73, 74 КАСУ, а й про перевищення директором департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради наданих їй повноважень, та про протиправність дій самого відповідача при вчиненні дій, вочевидь направлених на незаконне звільненні позивачки з посади.

Беззаперечність незаконності наказу № 168адм від 12.05.2017 р. підтверджується зазначенням в ньому підставою для винесення - наказу Департаменту від 22.05.2017 року № 04 «Про скорочення чисельності та штату працівників», який у порівнянні дат є таким, що винесений пізніше - 22.05.2017 року, ніж дата видання самого наказу № 168адм - 12.05.2017 р. (а.с.79, 81 т.1), що в свою чергу позбавляє адміністративний суд також брати до уваги наказ № 4 від 22.05.2017, як належний та достатній доказ законності усіх подальших дій відповідача по відношенню до ОСОБА_1, в тому числі: винесення наказу № 90«ос» від 31.05.2017 р. «про попередження працівників» (а.с.82-84 т.1), попередження позивачки про скорочення посади (а.с.85 т.1), пропозиції позивачці вакантних посад (а.с.87 т.1), результати засідань внутрішньої комісії, оформлені протоколами (а.с.28-35 т.2) і складення цією внутрішньою комісією актів (а.с.86, 88-104 т.1), а також звільнення позивачки з посади за п.1 ч.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України наказом № 177ос від 31.08.2017 (а.с.8 т.1), що в свою чергу дає підстави судовій колегії дійти висновку про недоведеність відповідачем того, що позивачка дійсно відмовилася від запропонованої їй посади «адміністратора відділу адміністративних послуг», яка також, як і інші вказані відповідачем як запропоновані посади (прибиральника на 0,5 ставки та спеціалістів на час декретної відпустки) не є рівнозначною тій посаді, яку займала позивачка до свого звільнення, і яку по. Відповідачем не було запропоновано позивачу ані посаду головного спеціаліста новоутвореного відділу, ні посаду начальника цього відділу.

На думку судової колегії, звертає на себе увагу також і зміст самого наказу Департаменту від 22.05.2017 року № 04, який стосується лише зміни раніше визначеної наказом від 01.03.2017 № 3 дат попередження про наступне вивільнення працівників і надання працівникам пропозицій щодо наступного працевлаштування за наявності вакантних посад, та зміни раніше встановленої наказом № 2 від 01.03.2017 дати скорочення і виведення із штатного розпису посад - з 01.06.2017 р. на 01.08.2017, що об'єктивно не має прямого відношення до самої позивачки по справі, оскільки в частині переліку посад, які підлягали скороченню та виведенню із штатного розпису Департаменту, наказ № 2 від 01.03.2017 залишився незмінним.

Підсумовуючи вищенаведені обставини та факти, судова колегія визнає безпідставним включення позивачки ОСОБА_1 до означеного в наказі директора Департаменту охорони та соціальної політики № 90«ос» від 31.05.2017 р. переліку працівників (а.с.82-84 т.1), оскільки посада позивачки - не підпадала під скорочення взагалі, що підтверджено змістом рішень міської ради від 24.02.2017 № 657-14/VII і від 29.01.2016 №39-04/VII та наказу департаменту № 04 від 22.05.2017 р., якими обґрунтовано винесення наказу № 90«ос» від 31.05.2017 р., протиправність якого підтверджена не тільки описаними вище по тексту постанови апеляційної інстанції обставинами, а й грубим порушенням положень частини третьої статті 184 КЗпП України, за приписами якої звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Той факт, що позивачка наказом № 90«ос» від 31.05.2017 р. попереджалася про «скорочення її посади з 31.07.2017 р та наступне переведення на вакантну посаду», на відмінну від інших зазначених в цьому наказі осіб, які як за преамбулою цього наказу так і за його змістом, попереджалися про наступне вивільнення із займаної посади 31.07.2017 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників - ніяким чином не виправдовує протиправність звільнення позивачки з займаної нею посади в Департаменті до 31.07.2017 року, оскільки повної ліквідації юридичної особи у розумінні п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у даному випадку не відбувалося, а у інших випадках, тобто, «реорганізації», «перепрофілюванні», «скорочення чисельності або штату працівників» чи «зміна внутрішньої (організаційної) структури» - ч.3 ст.184 КЗпП України категорично забороняє звільнення позивачки по цій справі, яка має статус «одинокої матері».

Доводи апеляційної скарги управління соціальної політики Кам'янської міської ради (УПС) не спростовують ні наведені вище апеляційним судом фактичні обставини, ні висновки суду першої інстанції в частині, що стосуються відсутності підстав звільнення позивачки внаслідок виділення з Департаменту в окремий виконавчий орган управління соціальної політики міськради (УСП), що потягло за собою лише зміну назви та його підпорядкування, при цьому функції і завдання відділу соціальної політики Департаменту перейшли до УСП, а чисельність працівників та штатний розпис УСП станом на 31.07.2017 був аналогічним штатному розпису відділу соціальної політики Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики, що підтверджується Положенням Управління та Департаменту і штатними розписами.

Таким чином, викладене вище та підтверджена матеріалами справи безпідставність доводів відповідача про невідповідність кваліфікації позивачки до посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради, на думку судової колегії дає підстави для визнання цілком обґрунтованим рішення суду першої інстанції про протиправність звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин у зв'язку із скороченням штату з 31.07.2017 року, про необхідність скасування наказу департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради від 31.07.2017 року № 177 «ос», з поновленням позивачки на роботі і стягнення на її користь саме з управління соціальної політики Кам'янської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат. Така позиція судової колегії повністю узгоджується з п.10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення у адміністративній справі» № 7 від 20.05.2013, в якому зазначено, що задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції поновлюючи позивачку на посаді головного спеціаліста управління соціальної політики міської - припустився незначної помилки в частини назви виконавчого органу до якого позивачку слід поновити на роботу. Проте, ця помилка може бути виправлена судом апеляційної інстанції, оскільки незаконне звільнення працівника з роботи, його право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, за змістом статті 235 КЗпП України, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Про обґрунтованість застосування у даному випадку такого способу відновлення порушених прав позивачки у справі як поновлення на посаді, свідчить і практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права для судів України відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, права на справедливий суд, передбачене статтею 6 та права на ефективний засіб юридичного захисту, передбачене статтею 13.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було протиправно звільнено з роботи, а відповідачами не доведено належними і допустимими доказами правомірність звільнення позивачки у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, а саме: на посаді головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, з дати звільнення - 31.07.2017 року

В контексті наведеного, судова колегія звертає увагу на те, що в разі відсутності посади позивача (з переліком повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов'язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організаційній структурі.

Доводи відповідачів про припинення на даний час діяльності Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради внаслідок виділу із нього окремої юридичної особи - Управління соціальної політики і зміни назви департаменту - на Управління охорони здоров'я, не звільняє суб'єкта владних повноважень від обов'язку виконати судове рішення та відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом поновлення її на роботі, оскільки повноваження, завдання і функції Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради було розподілені між утвореною у структурі виконавчих органів Кам'янської міської ради юридичною особою як самостійного виконавчого органу міської ради Управління соціальної політики Кам'янської міської ради та змінившим свою назву Управлінням охорони здоров'я Кам'янської міської ради.

За вказаних обставин та виходячи з посади позивачки, яку вона займала у відділі соціально-трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради та з якої її незаконно було звільнено, а також враховуючи що відповідно до п.1.4 Положення Управління соціальної політики Кам'янської міської ради саме це Управління є правонаступником департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради в частині повноважень наданих управлінню, і завдання та функції цього управління не змінилися, судова колегія вважає, що обов'язок Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради по виконанню судового рішення у цій справі та обов'язок по відновленню порушених прав ОСОБА_1 як в частині поновлення її на посаді з 31.07.2017 року, так і в частині виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року по 24.05.2018 року включно у сумі 55158,56 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, та сплатою на користь держави судових витрат в сумі 640 грн - повинно виконати саме Управління соціальної політики Кам'янської міської ради.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради, з прийняттям в цій частині іншого рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради з 31.07.2017 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, як таке, що є об'єктивним, законим та ухваленим з дотриманням норм матеріально та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а апеляційну скаргу управління соціальної політики Кам'янської міської ради - задовольнити частково

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року - скасувати в частині поновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради з 31.07.2017 року, та прийняти в зазначеній частині нову постанову.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради з 31.07.2017 року

В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник