Справа № 805/604/18-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/604/18-а

адміністративне провадження №К/9901/51970/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року (головуючий суддя Аляб'єв І.Г.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року (головуючий суддя Казначеєв Е.Г., судді - Компанієць І.Д., Міронова Г.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не проведення перевірки та неповідомлення про результати перевірки і суті прийнятого рішення за зверненням позивача від 5 грудня 2017 року; зобов'язати відповідача провести перевірку за зверненням ОСОБА_2 від 5 грудня 2017 року та письмово повідомити про результати перевірки і суть прийнятого рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, у зв'язку з тим, що позивач не усунув недоліки, викладені в ухвалі від 28 лютого 2018 року у строк, встановлений судом.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не проведення перевірки та неповідомлення про результати перевірки і суті прийнятого рішення за зверненням позивача від 5 грудня 2017 року; зобов'язати відповідача провести перевірку за зверненням ОСОБА_2 від 5 грудня 2017 року та письмово повідомити про результати перевірки і суть прийнятого рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року відкрито провадження у цій справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

28 лютого 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про застосування частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п'ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Позивача було зобов'язано надати документ про сплату судового збору за подачу позову у розмірі 704,80 грн.

Позивач 13 березня 2018 року на виконання вказаної ухвали подав до суду клопотання, в якому посилаючись на пункт 13 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VІ) просив звільнити його від сплати судового збору за подання позову. Крім того, в обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначав, що має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, у зв'язку з тим, що позивач не усунув недоліки, викладені в ухвалі від 28 лютого 2018 року у строк, встановлений судом.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду вказав про безпідставність звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ, зазначивши при цьому, що пільги осіб з відповідним статусом розповсюджуються лише на позовні вимоги, які витікають з цих конкретних випадків. Оскільки у цій справі, позивач, який має статус учасника бойових дій, звернувся до суду з позовними вимогами до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії щодо проведення перевірки за його зверненням, то судовий збір має бути сплачений на загальних підставах, оскільки у даному випадку такий позов не пов'язаний з порушенням права саме як учасника бойових дій.

Зазначена позиція підтримана Донецьким апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частин першої та другої статті 169 вказаного Кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частин тринадцятої та п'ятнадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1762 грн.

При цьому статтею 5 Закону № 3674-VI передбачені пільги щодо сплати судового збору.

В матеріалах справи наявне посвідчення серія УБД № 159958 від 23 листопада 2015 року, видане позивачу Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, в якому зазначено, що його пред'явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» (« C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

На думку Верховного Суду звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI не може вважатися обґрунтованим, а тому помилковою є відмова суду першої інстанції позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з тих підстав, що заявлені позивачем у цій справі позовні вимоги не пов'язані з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в силу положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору, зокрема, за подання до суду позовної заяви.

Таким чином, Донецьким окружним адміністративним судом при прийнятті оскарженої ухвали було порушено норми процесуального права, а саме статей 160, 161 КАС України.

Суд апеляційної інстанції помилки суду першої інстанції не виправив.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець