Справа № 826/7648/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року № 826/7648/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.09.2015.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на закони України "Про пенсійне забезпечення", "Про професійно-технічну освіту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Пстановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, та зазначає, що Верховним Судом визнане неправомірними дії Пенсійного фонду щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідачем відзив на позов не подано.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 21 вересня 2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Листом від 24.09.2015 за № 6947/06-1 Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Не погоджуючись з відмовою управління Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 вересня 2015 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На виконання постанови Верховного Суду Лівобережне об"єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 02.04.2018 за № 5797/06 повідомило ОСОБА_1, що призначити пенсію із скороченням пенсійного віку не має підстав, оскільки не достатньо загального стажу та не підтверджено роботу в шкідливих умовах (лист управління від 24.09.2015 № 6947/06-1).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

За правилами статті 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до положень Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Таким чином, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов'язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №425/211/16-а.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1:

з 01.09.1974 по 20.07.1977 навчався в Тернопільському ГПТУ-9;

з 25.07.1977 по 05.04.1978 працював в Укрглавстальконструкції УРСР на посаді електрогазозварника;

з 21.04.1978 по 29.04.1980 проходив службу в лавах Радянської армії

з 02.06.1980 по 21.01.1981 працював в Укрглавстальконструкції УРСР на посаді електрозварника ручного зварювання;

з 26.01.1981 по 01.07.1981 працював в Житлово-комунальній конторі тресту "Промтехмонтаж-2" на посаді слюсаря-сантехніка;

з 01.07.1981 по 25.04.1984 працював в Житлово-комунальній конторі тресту "Промтехмонтаж-2" на посаді слюсаря-сантехніка;

з 03.05.1984 по 13.11.1984 працював в Будівельно-монтажному управлінні № 6 тресту "Київспецбуд" на посаді слюсаря-сантехніка ;

з 12.12.1984 по 30.03.1992 працював в Будівельно-монтажному управлінні № 4 треста "Приобьтрубопроводстрой" на посаді електрозварника ручного зварювання (в період з 22.07.1989 по 01.11.1990 був відряджений до Куби);

з 01.04.1992 по 21.02.1994 працював в Науково виробничій фірмі "Елетек" на посаді електрозварника;

з 04.04.1994 по 27.05.1994 працював в Державному комунальному підприємстві по утриманню будівель, споруд та прибудинкових територій Ватутінського району м. Києва на посаді слюсаря-сантехніка;

з 01.04.1996 по 11.03.1997 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю Науково-реставраційної виробничої фірми "Реставрація" на посаді електрогазозварника;

з 12.03.1997 по 02.11.1998 працював в Приватному підприємстві фірмі "Зоря-94" на посаді електрогазозварника;

з 07.12.2011 прийнято на роботу Колективним малим підприємством фірмою "Екотем" на посаду електрозварювальника. Позивач в позові зазначає, що він працював по 21.09.2015, проте з наданої копії трудової книжки не вбачається інформації щодо звільнення позивача.

У період роботи позивача діяли Списки № 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Отже, як встановлено судом позивач працював на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що не достатньо загального стажу та не підтверджено роботу в шкідливих умовах. В листі зазначено, що загальний стаж позивача, який можливо зарахувати для призначення пенсії складає 13 років 7 місяців 8 днів та вказано, що для зарахування періодів роботи до загального стажу необхідно надати до управління документи, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, або уточнюючі довідки з місць роботи, або видані їх правонаступниками (у додаток довідки про правонаступництво), або уточнюючі довідки, які видані архівними установами в разі ліквідації установ.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач посилався на аналогічні підстави, зазначені в листі від 24.09.2015 № 6947/06-1.

При цьому, Верховний Суд задовольняючи частково позовні вимоги позивача виходив з того, що у зв'язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах ПФУ зобов'язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, ПФУ повідомляє про це заявника та зазначає причини відмови.

Суд дійшов висновку у цій справі, що ПФУ діяв необґрунтовано, оскільки у повідомленні про відмову у призначенні пенсії не обґрунтовано мотиви не зарахування до стажу окремих періодів. Також, частина мотивів, наведених ПФУ, є необґрунтованими.

Так, ПФУ не зарахувало до загального стажу позивача період його роботи з 12 грудня 1984 року по 30 березня 1992 року, оскільки у трудовій книжці відсутні дати відправлення та повернення з відрядження (позивач перебував з 22 липня 1989 року по 01 листопада 1990 року у відрядженні на Кубі, в Ірані).

Проте, ПФУ не обґрунтував причин, з яких ним не зараховано увесь період роботи позивача з 12 грудня 1984 року по 30 березня 1992 року, а не його частину з 12 грудня 1984 року по 30 березня 1992 року.

Верховний Суд звернув увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що у листі від 02.04.2018 за № 5797/06 відповідач, як на підставу не врахування до загального стажу період роботи 01.07.1981-08.02.1982 вказав на відсутність повного запису в графі № 4 трудової книжки про підставу зарахування на роботу та період роботи 01.04.1994-21.02.1994 та вказав на те, що звільнення з роботи завірено печаткою держави, яка станом на 21.02.1994 припинила своє існування, чому була надана оцінка Верховним Судом та вказано про їх необгрунтованість, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення позивачу загального трудового стажу за вказаний період.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу наведених вище норм права, суд зазначає, що для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах, особа повинна довести наявність у неї такого права. При цьому, до того, як законодавством було закріплено механізм атестації робочих місць (21.08.1992), шкідливі умови праці людей для отримання права на оформлення пільгової пенсії обов'язково повинні були підтверджуватися документально, зокрема, наказами по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, після 21.08.1992 такими доказами є проведення атестації робочих місць.

Проте, позивачем, як під час звернення до управління Пенсійного фонду, так і під час розгляду даної адміністративної справи, не пред"явлено доказів на підтвердження умов праці до 21 серпня 1992 року та доказів, які б підтверджували проведення атестації робочих місць після 1992 року для зарахування стажу на пільгових умовах.

При цьому, надані позивачем копії довідок № 65 від 09.06.2015 та від 01.09.2015, виданих ТОВ "Приобьтрубопроводстрой", не підтверджують в повній мірі стаж позивача, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах.

З урахуванням наведеного суд зазначає про відсутність підстав для зобов"язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.09.2015.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 02217, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) про зобов"язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева