Справа № 0440/5408/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2018 року Справа № 0440/5408/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивач представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
17.07.2018 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління МВС України на Придніпровській залізниці (далі відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-2), в якій просив:
- визнати протиправним та зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці скасувати наказ від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів та занести відповідні записи у трудову книжку;
- зобов'язати МВС України працевлаштувати ОСОБА_3 на атестовану посаду з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду у суб'єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 у відповідності до п. 9 розділу ХІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу та занести відповідні записи у трудову книжку;
- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України присвоїти ОСОБА_3 спеціальне звання майор поліції, що згідно п. 12 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» відповідає спеціальному званню майор міліції;
- розрахувати і стягнути з МВС України грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 11.04.2017 по 13.03.2018.
- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з МВС України грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 14.03.2018 по фактичну дату винесення відповідного рішення;
- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018 рік на 35 діб;
- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ одноразову грошову допомогу при звільненні станом на 10.06.2018;
- згідно ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_3 на атестованій посаді у суб'єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 у відповідності до п. 9 розділу ХІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію»;
- згідно ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці та Міністерство внутрішніх справ подати у встановлений судом строку звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що позивача вдруге було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» у звязку зі скороченням штатів. Позивач зазначає, що відповідач був зобов'язаний дотримуватись порядку звільнення визначеного чинним законодавством, а саме повинен був дослідити обставини можливості подальшого використання позивача на службі. Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні на підставі підп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде правомірною.
Крім того позивач зазначив, що з огляду на дію принципу верховенства права в Державі, при оцінці вказаних обставин, має бути застосований принцип, який буде більш сприятливий для захисту прав працівника та зобовязати Міністерство внутрішніх справ при винесені наказу про його поновлення в органах внутрішніх справ України з 07.11.2015, вказати в даному наказі спеціальне звання майор поліції, що згідно п. 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Національну поліцію» відповідає званню майор міліції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27.08.2018 року на адресу суду від Міністерства внутрішніх справ України надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач у трудових (службових) відносинах з МВС України не перебував. МВС України позивача з органів внутрішніх справ не звільняло, відповідно прав і інтересів його не порушувало. Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивач не проходив державну службу, а тому не може бути автоматично призначений на посаду державного службовця, оскільки процедура прийняття на державну службу регулюється Законом України «Про державну службу» та передбачає низку спеціальних заходів, наприклад таких як - проходження спеціальної перевірки, проходження стажування, проходження конкурсу тощо.
29.08.2018 року під час судового засідання до суду Ліквідаційною комісією Управління МВС України на Придніпровській залізниці було надано заперечення проти позову, в яких відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ від 08 червня 2015 року за № 664 щодо ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці і на теперішній час УМВС України на Придніпровській залізниці перебуває в стадії ліквідації, усі штатні посади скорочені наказом МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції».
10.09.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Міністерства внутрішніх справ України, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача-2 є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що у відзиві представником МВС України помилково вказано, що моментом припинення правовідносин, пов'язаних з проходженням служби є п.5 Закону України «Про національну поліцію», тобто втрата чинності Закону України «Про міліцію», так як позивача було звільнено через 2,5 роки після втрати чинності даного закону з іншої підстави - скорочення штату.
Також, 10.09.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на заперечення проти позову Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що у запереченні проти позову представником УМВС України на Придніпровській залізниці помилково вказано, що під час реформування ОВС відбулася повна ліквідація УМВС України на Придніпровській залізниці як юридичної особи без правонаступництва (передачі прав та обовязків).
У судовому засіданні, позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив та у відповіді на заперечення проти позову.
Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на заперечення проти позову, що містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити.
Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 21.08.2015 року наказом управління МВС України на Придніпровській залізниці № 80 о/с ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС через скорочення штатів з 31.08.2015 року.
Наказом управління МВС України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04.09.2015 року було внесено зміни до наказу УМВС № 80 о/с від 21.08.2015 року, у відповідності до якого ОСОБА_3 вважається звільненим з 04.09.2015 року, у звязку з перебуванням на лікарняному.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів);
Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04 вересня 2015 року, яким внесено зміни до наказу № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині виправлення дати звільнення ОСОБА_3 з 31 серпня 2015 року на 04 вересня 2015 року;
Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_3 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року;
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постанова була звернута до негайного виконання в частині стягнення з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць - 1734,38 грн. та поновлення на службі.

Дана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року набрала законної сили, згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 року, відповідно до якої апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року в адміністративній справі №804/958/16 - без змін.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року МВС України видано наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної по справі №804/958/16, поновити ОСОБА_3 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

В наказі № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", яким ОСОБА_3 поновлювався на службі в органах МВС України з 05.09.2015 року не було зазначено в якому органі, на якій посаді та у якому спеціальному званні було поновлено на службі позивача.

Вважаючи наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу" протиправним та незаконним, ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій останній, зокрема, просив зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виконати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року по справі №804/958/16 та винести наказ про поновлення в органах внутрішніх справ України з 05.09.2015 року, вказавши в даному наказі посаду та орган, в якому ОСОБА_3 поновлюється та його наявне спеціальне звання.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року адміністративний позов адміністративний позов ОСОБА_3 до управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі, та спеціальне звання ОСОБА_3;

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 23.12.2016 року по 10.04.2017 року у розмірі 10 223,84 гривень (десять тисяч двісті двадцять три гривні 84 копійки).

В іншій частині позивних вимог відмовлено.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року МВС України видано наказ № 262 о/с від 14.03.2018 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року, винесеної у справі № 804/3807/17, наказ МВС від 11 квітня 2017 року № 375 о/с викласти в наступній редакції:

«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі № 804/958/16, поновити майора міліції ОСОБА_3 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року.»

Наказом № 4 о/с від 10.04.2018 року, виданого Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці року зазначено, що на виконання наказу № 262 о/с від 14.03.2017 року:

«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі № 804/958/16, поновити майора міліції ОСОБА_3 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року.»

Також, 10.04.2018 року позивач був ознайомлений із офіційним попередженням про те, що посада останнього, у звязку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» скорочена.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 року № 6 о/с, на підставі наказів МВС України від 08.06.2015 року № 664 та від 22.06.2015 року № 741 та згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС" (далі Положення) згідно з п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_3 було звільнено з органів МВС України з посади старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей ЛВ на ст. Нижньодніпровськ - Вузол з 10.06.2018 року.

Правомірність підстав та законність і обґрунтованість звільнення позивача, наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 року № 6 о/с з органів МВС, є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення зі служби, регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до Положення № 114 до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Відповідно до пункту 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані лише у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 64 "г" Положення № 114, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

В аспекті спірних правовідносин судом вбачається те, що при вирішенні цього спору відповідачем не з'ясовано питання щодо можливого використання позивача на службі як однієї з умов, з якою пов'язано звільнення за пунктом 64 «г» Положення, відтак чи було запропоновано йому інші посади для працевлаштування (з огляду, зокрема, на стаж його роботи та рівень кваліфікації чи інші обставини, які мають значення для того, щоб залишитись на службі).

Суд зазначає, що посилання відповідача-1 на те, що відбулася повна ліквідація юридичної особи, без правонаступництва та без додання скорочених посад до інших структурних підрозділ МВС, спростовується відомостями з ЄДРПОУ, у відповідності до яких управління МВС України на Придніпровській залізниці, перебуває у стані припинення з 15.07.2015 року та на момент розгляду судом першої інстанції ліквідовано не було, а відтак діє відповідно до вимог законодавства в України в особі ліквідаційної комісії Управління.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі № 823/5389/15 (№ К/9901/11426/18, № К/9901/11429/18) від 25.07.2018 року, у постанові Верховного суду по справі № 808/9013/15 (№ К/9901/11487/18) від 23.05.2018 року.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про протиправність наказу від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів.

Щодо вимоги позивача про зобовязання МВС України працевлаштувати останнього на атестовану посаду, суд зазначає наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» було схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.

Відповідно до цього документу МВС України є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб, до складу якого входять Національна поліція, Національна гвардія, прикордонна та міграційна служби, служба з надзвичайних ситуацій та інші служби (у разі їх утворення), що на державному рівні забезпечить їх діяльність і взаємодію між собою для виконання покладених на них завдань.

Штат апарату МВС відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано (скорочено всі посади). Таким чином, в державі відбулась ліквідація органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції (атестованих співробітників).

Слід зазначити, що позивач був атестованим працівником міліції та обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровський-Вузол Управління МВС на Придніпровській залізниці.

Суд зазначає, що відповідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року № 1389 «Про затвердження Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» затверджено структуру апарату МВС України.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліції» на території України фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету починаючи з 07.11.2015 року припинено, а атестованих посад працівників міліції (осіб, які мають спеціальне звання «міліції») починаючи з 07.11.2015 року - не існує.

Відтак, слід вважати, що з 06.11.2015 року в Міністерстві внутрішніх справ України скорочені всі посади атестованих співробітників та введено посади державних службовців.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позовної заяви про зобовязання МВС України працевлаштувати позивача на атестовану посаду з 07.11.2015 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобовязання Міністерства внутрішніх справ України присвоїти позивачу спеціальне звання майор поліції, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 22 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження керівника поліції.

Так, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Національну поліцію» керівник поліції присвоює спеціальні звання поліції відповідно до цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 Закону України «Про Національну поліцію», до спеціальних звань поліцейських середнього складу зокрема відноситься звання «майор поліції».

Порядок та умови проходження служби у органах поліції, присвоєння первинних спеціальних звань врегульовані Законом України «Про Національну поліцію», Порядком присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2016 року № 177.

Частиною 8 статті 81 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що громадянам, які були звільнені зі служби в поліції, під час повторного прийняття на службу присвоюється спеціальне звання поліції, яке вони мали на момент звільнення.

Так, судом встановлено, що 10.06.2018 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України, на день звільнення мав спеціальне звання «майор міліції».

Суд вказує, що Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано питання присвоєння спеціального звання поліції громадянам, які були звільнені зі служби в міліції або поновлені на службі в міліції.

Разом з тим, відповідно до п. 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань: майор міліції - майор поліції.

Однак, присвоєння спеціального звання «майор поліції» працівнику міліції, який не був прийнятий на службу в поліцію, суперечить нормам законодавства, оскільки жодними нормами не передбачено присвоєння працівнику міліції спеціального звання «майор поліції».

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання МВС України присвоїти йому спеціальне звання «майор поліції» є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо вимог позивача щодо розрахунку і стягнення грошового забезпечення за період вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці № 108/95-ВР від 24.03.1995 (зі змінами та доповненнями), порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми закону Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За приписами абз. 3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Із п.5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Питання виплати грошового забезпечення в органах внутрішніх справ було врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція), затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896.

Пунктом 1.5 Інструкції встановлено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Пунктом 1.6 Інструкції встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Проте, як вбачається з пункту 3.4.8 Інструкції, особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у звязку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення виплачується тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", який було підписано міністром МВД України, було поновлено ОСОБА_3 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

Оскільки в наказі № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", яким ОСОБА_3 поновлювався на службі в органах МВС України з 05.09.2015 року не було зазначено в якому органі, на якій посаді та у якому спеціальному званні було поновлено на службі позивача, останній звернувся до суду для захисту своїй порушених прав та інтересів.

Як вже зазначалося, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року було зобов'язано саме Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі, та спеціальне звання ОСОБА_3.

На виконання вищевказаної постанови, було видано наказ № 262 о/с від 14.03.2018 року "По особовому складу", підписаний міністром МВД України, яким було фактично поновлено ОСОБА_3 на службі в органах внутрішніх справ

Суд звертає увагу, що наказом № 4 о/с від 10.04.2018 року, виданого Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці року зазначено, що саме на виконання наказу № 262 о/с від 14.03.2017 року поновлено майора міліції ОСОБА_3 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року.

Так судом встановлено, що у відповідності до відомостей що містяться у матеріалах справи, Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці фактично вчинила дії щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_5 за період з 10.04.2018 по 10.06.2018 року, тобто за період його поновлення на виконання наказу МВС України від 14.03.2018 року № 262 о/с.

Отже, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про зобовязання Міністерства внутрішніх справ України розрахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу за період вимушеного прогулу, враховуючі можливі проведені виплати за час перебування на службі позивача, з 11.04.2017 року по дату винесення рішення суду.

Щодо вимог позивача щодо стягнення грошової компенсації за невикористану чергову відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, цим рішенням суду скасовано наказ Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів.

Окремо, суд зазначає, що позовну вимогу ОСОБА_3 стосовно скасування спірного наказу було задоволено, тим самим захищено його трудові та соціальні права, при цьому, суд зазначає, що спір щодо працевлаштування та поновлення на роботі вирішений постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/958/16.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, яка кореспондується з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи

Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Так, суд звертає увагу, що виходячи з системного аналізу норм можна дійти висновку, про те, що зазначені позивачем виплати, а саме грошова компенсація за невикористану чергову відпустку та одноразова грошова допомоги при звільненні можуть бути виплачені лише в результаті фактичного звільнення.

Враховуючи, ту обставину, що цим рішенням скасовано наказ Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з Управління МВС України на Придніпровській залізниці грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018 рік на 35 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні станом на 10.06.2018 року.

Щодо вимоги позивача про допущення негайного виконання судового рішення щодо присудження виплати пенсії у межах стягнення на один місяць суд зазначає наступне.

За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 14 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Так, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача шляхом скасування наказу Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів.

З огляду на таке, дане рішення суду не підпадає під перелік, визначений ч. 1 ст. 371 КАС України, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги допустити негайне виконання судового рішення щодо допущення рішення до негайного виконання в частині поновлення на атестованій посаді.

Вирішуючи питання щодо доцільності встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення, суд виходить із такого.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Місячна, б. 19, смт. Таромське, м. Дніпро, 49028) до Управління МВС України на Придніпровській залізниці (, вул. Троїцька, 20-а, м. Дніпро, 49038), Міністерства внутрішніх справ України (, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 08.06.2018 року № 6 о/с в частині звільнення з ОВС України за п. 64 "г" через скорочення штатів.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розрахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та перебування на службі з 11.04.2017 року по дату винесення рішення суду.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання МВС України працевлаштувати ОСОБА_3 на атестовану посаду з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду у суб'єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 у відповідності до п. 9 розділу ХІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу та занести відповідні записи у трудову книжку; зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України присвоїти ОСОБА_3 спеціальне звання майор поліції, що згідно п. 12 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» відповідає спеціальному званню майор міліції; розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018 рік на 35 діб; розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ одноразову грошову допомогу при звільненні станом на 10.06.2018; зобов'язання УМВС України на Придніпровській залізниці та Міністерство внутрішніх справ подати у встановлений судом строку звіт про виконання судового рішення - відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складений 26 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1