Справа № 814/1208/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2018 р. справа № 814/1208/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., розглянув у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54058

до відповідача:Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.03.2018 № 0042588/1302-1404, від 30.10.2017 № 1941-13,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.10.2017 р. №1941-13, від 20.03.2018 №0042588/1302-1404, якими їй визначені податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно за 2015-2017 р.р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до принципу стабільності податкового законодавства України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Відповідно до пп.12.3.4. п.12.3. ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем без врахування того, що рішення Миколаївської міської ради щодо встановлення податку на нерухомість відмінне від земельної ділянки були прийняті пізніше 15липня року, що передує бюджетному періоду, в якому до позивача застосовані ці норми.

Відповідач адміністративний позов не визнав, посилаючись на наявність підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно за 2015-2016 р.р., так, у відзиві відповідач вказує на те, що у 2016-2017 р.р., зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Ухвалою від 25.05.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Заяв і клопотань учасники справи суду не подавали, процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Справа розглянута за правилами спрощеного провадження із викликом сторін.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідач прийняв такі податкові повідомлення-рішення:

- №1941-13 від 30.10.2017 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно за 2016 р. в розмірі 46179,86 грн.;

- №0042588/1302-1404 від 20.03.2018 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно за 2015 р. в розмірі 11052,51 грн. і за 2017 р. в розмірі 27459,20 грн.;

З матеріалів справи вбачається, що у власності позивача перебувають такі об'єкти нерухомості: квартира АДРЕСА_2, загальною площею 69,3 кв. м.; квартира АДРЕСА_3, загальною площею 34,9 кв. м.; житловий будинок АДРЕСА_4, загальною площею 768,5 кв. м.; квартира АДРЕСА_5, загальною площею 30,6 кв. м.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 1 січня 2015 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Також, з 2016 року, згідно з абз. г) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Тобто, умовою застосування місцевого податку - податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в 2015 році, відповідно до пп. 12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України є офіційне оприлюднення рішення Миколаївської міської ради в строк до 15 липня 2014 року.

В цьому ж випадку, міською радою було видано рішення про встановлення місцевого податку лише 18.03.2015, тобто значно пізніше ніж 15.07.14, а тому за приписами пп. 12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України ці норми можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. А також, згідно з рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2015 р. №48/9 «Про внесення змін та доповнень до рішення Миколаївської міської ради від 07.07.2011 р. №7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва, зі змінами та доповненнями», яким було затверджене нове Положення про податок на майно у новій редакції, а пунктом 3 цього рішення передбачено введення його з 2016 року.

Таким чином, у відповідача не було підстав для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, оскільки в строк до 15.07.14 Миколаївської міської ради не було офіційне оприлюднено відповідне рішення про встановлення ставок такого податку.

Позов в частині визнання протиправним та скасування податкового рішення-№0042588/1302-1404 від 20.03.2018 року зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік підлягає задоволенню.

Щодо зобов'язання позивача за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2017 р.р., суд зазначає наступне.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VІІІ від 24.12.2015, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

А з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20.12.2016, згідно з яким установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2016-2017 р.р., зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. І у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 і 2017 роки незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 04.09.2018 по справі №820/5457/17, від 26.06.2018 по справі №824/651/17-а та від 24.04.2018 у справі №803/1307/17.

Факт наявності обов'язку із сплати податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, не є спірним у цій справі.

При зверненні з позовом до суду позивач не заперечувала наявності у неї об'єкту оподаткування в розумінні підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як і не заперечувала правильності визначення податковим органом бази оподаткування згідно п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст.266 ПК України.

Враховуючи наведене, податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов'язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а податкове повідомлення-рішення №0042588/1301-1404 від 20.03.2018 р. в частині зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік та податкове повідомлення-рішення №1941-13 від 30.10.2017 року, в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства України та скасуванню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 846,92 грн., що підтверджується квитанцією (а. с. 4) і з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачу в розмірі 110,53 грн. (1% від 11052,51 - зобов'язання за 2015 рік) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №2-1404 від 20.03.2018 р. в частині зобов'язання за платежем на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в сумі 11052,51 грн.

3. У задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №0042588/1301-1404 від 20.03.2018 р. в частині зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 27459,20 грн., відмовити.

4. У задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №1941-13 від 30.10.2017 року, відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 110,53 грн.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз