Справа № 817/820/15
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 817/820/15

провадження № К/9901/18949/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Берназюка Я. О., Кравчука В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 817/820/15

за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 до Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду (суддя Сало А. Б.) від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів:Майора Г. І., Бучик А. Ю., Шевчук С. М.) від 18 січня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У березні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України, в якому, з урахуванням уточнень від 29 квітня 2015 року, просила:

- визнати протиправними дії Державної пенітенціарної служби України щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв'язку з загибеллю старшого прапорщика внутрішньої служби молодшого інспектора відділу охорони Городищенської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) Шлангофа Р. О. на користь дітей загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року по справі № 817/2330/14;

- зобов'язати Державну пенітенціарну службу України нарахувати на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі 161161,20 грн. та виплатити різницю між належною до виплати допомогою та фактично виплаченою допомогою у розмірі 100961,20 грн.

2. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної пенітенціарної служби України щодо визначення розміру та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з загибеллю старшого прапорщика внутрішньої служби молодшого інспектора відділу охорони Городищенської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) Шлангофа Р. О. на користь дітей загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року по справі № 817/2330/14, без врахування щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Зобов'язано Державну пенітенціарну службу України визначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку з загибеллю старшого прапорщика внутрішньої служби молодшого інспектора відділу охорони Городищенської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) Шлангофа Р. О. на користь дітей загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у розмірі, встановленому пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12 травня 2007 року №707 з урахуванням щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 91,35 грн., відповідно до квитанції № 217 від 25 березня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. 21 жовтня 2016 року адміністративна справа № 817/820/15 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.

5. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, адміністративну справу 817/820/15 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 до Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

6. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, і направити справу для продовження розгляду до Рівненського окружного адміністративного суду.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 08 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. Станом на 11 жовтня 2018 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Постановляючи ухвалу про передачу справи № 817/820/15 на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з огляду на зміст позовних вимог, дана справа повинна розглядатися колегією у складі трьох суддів.

14. Водночас, судом апеляційної інстанції зазначено, що оскільки для розгляду даної справи неможливо утворити склад колегії із трьох суддів, відповідно до ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), справа підлягає передачі на розгляд до іншого адміністративного суду, що найбільш територіально наближений до Рівненського окружного адміністративного суду.

IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими у зв'язку порушенням норм процесуального права, що призвело до безпідставної передачі справи на розгляд іншого адміністративного суду, не за місцем проживання позивача.

16. Скаржник вважає, що справа № 817/820/15 у відповідності до ст. 19 КАС України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) підсудна саме Рівненському окружному адміністративному суду. Скаржник вказує, що матеріально та фізично їй буде тяжко їздити в інший суд за 90 км. від міста Рівного.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

18. Як було встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 21 жовтня 2016 року після скасування Вищим адміністративним судом України постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, адміністративна справа № 817/820/15 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.

19. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2016 року вказана адміністративна справа була розподілена для розгляду судді Сало А. Б.

20. Частиною 1 ст. 24 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

21. Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є оскарження дій Державної пенітенціарної служби України, яка була центральним органом виконавчої влади у сфері виконання кримінальних покарань, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що дана справа повинна розглядатися колегією у складі трьох суддів.

22. З матеріалів справи встановлено, що 25 жовтня 2016 року суддею Рівненського окружного адміністративного суду Сало А. Б., визначеного з розгляду справи № 817/820/15, подано керівнику апарату Рівненського окружного адміністративного суду службову записку про призначення учасників колегії суддів для розгляду вказаної адміністративної справи.

23. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2016 року автоматичний розподіл не відбувся, оскільки була відсутня потрібна кількість суддів для розподілу справи.

24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно звіту автоматизованого розподілу від 25 жовтня 2016 року розподіл відбувався серед суддів: Жуковська Л.А. та Сало А.Б., а з відбору були виключені наступні судді: Гломб Ю.О., як такий, що слухав поєднану справу, Нор У. М. - у зв'язку з її перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, Шарапа В. М. - у зв'язку з хворобою.

25. Відповідно до п.4 ч.1, ч. 2 ст.22 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) суд передає адміністративну справу на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи. Суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, що найбільш територіально наближений до цього суду.

26. Оскільки для розгляду цієї справи було неможливо утворити склад колегії із трьох суддів, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд до іншого адміністративного суду, що найбільш територіально наближений до Рівненського окружного адміністративного суду.

27. Водночас, Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини 13 лютого 2018 у справі «Цезар та інші проти України» (Заяви № 73590/14, 73593/14, 73820/14, 4635/15, 5200/15, 5206/15 та 7289/15), в якому суд розглянувши скарги, зокрема, за ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо стверджуваних порушень прав заявників на доступ до суду, зазначив, що відповідно до його прецедентної практики, п. 1 ст. 6 Конвенції втілює «право на суд», з якого право доступу, тобто право подавати позов до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити дію, що є втручанням у його або її права (§ 49).

У параграфах 51, 55 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що право доступу до судів не є абсолютним, але може бути обмеженим; це дозволено імплікацією, оскільки право на доступ за своїм характером вимагає державного регулювання, яке може змінюватися у часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів спільноти та окремих осіб. За відсутності будь-яких доказів того, що особиста ситуація заявників не дозволила їм скористатися цією системою, Суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи нездатність заявників подавати свої позови до суду у своєму місті проживання не погіршує саму суть їхнього права на доступ до суду.

28. Враховуючи наведене, Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про передачу справи на розгляд до іншого адміністративного суду, що найбільш територіально наближений до Рівненського окружного адміністративного суду.

29. Водночас, щодо посилання позивача у касаційній скарзі на те, що у зв'язку з передачею справи на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду, її буде матеріально та фізично тяжко їздити в інший суд за 90 км. від міста Рівного, Суд зазначає, що у відповідності до ст. 195 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) вона має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

31. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі № 817/820/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді Я. О. Берназюк

В. М. Кравчук