Справа № 2340/3244/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року справа № 2340/3244/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (20701, м. Сміла, вул. Дзержинського, 129) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по досягненню 50-річного віку, відповідно до ч.3 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

- зобовязати ГУ ПФУ в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію по досягненню 50-річного віку, відповідно до ч.3 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Крім цього, позивачем також заявлено клопотання про зобовязання ГУ ПФУ в Черкаській області подати звіт про виконання судового рішення протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що 22.06.2018 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника, по досягненню 50 років та наявності страхового стажу не менше 20 років. ГУ ПФУ в Черкаській області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні такої пенсії з підстав того, що таке право вона матиме лише при досягненні 55 років, що прямо суперечить вимогам ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та стало підставою звернення до суду.

Ухвалою судді від 17.09.2018 відкрито провадження у справі за вказаним адміністративним позовом та на підставі ст.ст. 257, 263 КАС України вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав (копію ухвали отримав 01.10.2018), що у відповідності до ч.2 ст.175 КАС України дозволяє суду здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який 12.07.2013 перебуваючи на посаді оперуповноваженого СКР Смілянського МВ УМВС України у Черкаській області під час виконання службових обовязків отримав проникаюче ножове поранення грудної клітини з гострою крововтратою, що спричинило його смерть.

22.06.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника, по досягненню 50 років та наявності страхового стажу не менше 20 років.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 05.07.2018 № 39 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав того, що таке право вона матиме лише при досягненні 55 років.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони субєкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004.

Частиною 1 ст.1 вказаного Закону визначено поняття пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.9 цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника у солідарній системі регламентована розділом V Закону № 1058-IV.

У відповідності до абз.2 ч.1 ст.36 Закону № 1058-IV, батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника (ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV).

Законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до ст.6 Закону № 2262-XII, сім'ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Абзацом 3 ст.30 Закону № 2262-XII (в редакція станом на відмову в призначенні пенсії) регламентовано, що батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Таким чином, положення Закону № 2262-XII, який в даному випадку регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа громадян, які перебували на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ визначають можливість отримання батьками військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) на загальних підставах дострокової пенсії за віком після досягнення жінками - 50 років за наявності страхового стажу не менше 20 років - для жінок.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Дослідження матеріалів справи, а також аналіз законодавства України та практики Європейського суду з прав людини дає суду підстави дійти висновку, що в даному випадку дії ГУ ПФУ в Черкаській області по відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії по досягненню 50-річного віку, відповідно до ч.3 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб є протиправними, що своїм наслідок, з метою відновлення порушених прав та інтересів останньої, є підставою для зобовязання субєкта владних повноважень призначити вказаний вид пенсії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобовязання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов?язати суб?єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити - повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по досягненню 50-річного віку, відповідно до ч.3 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсію по досягненню 50-річного віку, відповідно до ч.3 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 1 409,60грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань