Справа № 805/1142/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/1142/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10030/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №805/1142/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Ханової Р.Ф., суддів: Василенко Л.А., Гайдара А.В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2015 року по 06 листопада 2015 року в розмірі 41 712 грн; стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 70 747,74 грн; стягнення грошового забезпечення за два місяці в розмірі 13 475,76 грн; визнання частково незаконним наказ Головного управління МВС України в Донецькій області №354 о/с від 06 листопада 2015 року в частині визначення вислуги років; зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06 листопада 2015 року по 13 квітня 2016 року; зобов'язання перерахувати та сплатити компенсацію за невикористану відпустку (37 діб) з розрахунку середньомісячної заробітної плати на момент незаконного звільнення з ОВС (з суми 6737,88 грн).

2. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня 2014 року наказом МВС України позивача звільнено з органів внутрішніх справ. 12 березня 2015 року Запорізьким окружним адміністративним судом ОСОБА_1 поновлено на посаді. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін. Однак, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 було виконане лише 03 листопада 2015 року. Таким чином, відповідачем рішення суду було виконано із затримкою, а тому стягненню з відповідача підлягає грошове забезпечення за період з 13 березня 2015 року по 05 листопада 2015 року в сумі 52576,58 грн. Посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби у зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується грошова допомога. Також, наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499 передбачено, що звільненим з посад (скороченням штатної посади) протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). При звільнені позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 70747,74 грн, грошове забезпечення за два місяці в розмірі 13475,76 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 37 днів з розрахунку середньомісячної заробітної плати 6737,88 грн. Крім того, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України відповідач повинен виплати середнє грошове забезпечення за час затримки всіх виплат при звільненні позивача.

3. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання частково незаконним наказу Головного управління МВС України в Донецькій області №354 о/с від 06 листопада 2015 року в частині визнання вислуги років залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

4. 27 липня 2016 року Донецький окружний адміністративний суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути зі Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2015 року по 02 листопада 2015 року включно в сумі 27 416,85 грн.

Стягнути зі Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 56 147,60 грн.

Зобов'язати Слов'янський міський відділ (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06 листопада 2015 року по 11 квітня 2016 року включно з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 220,91 грн.

Стягнути зі Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 6650,77 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 13 березня 2015 року по 02 листопада 2015 року. При обчисленні суми грошового забезпечення за вказаний період, суд застосовував розмір середньої заробітної плати за червень та липень 2014 року, а також врахував виплачену відповідачем суму грошового забезпечення в цей період та суму отриманої заробітної плати у відділі Державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції. При розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів, суд першої інстанції виходив з довідки, наданої Слов'янським міським відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) від 13 липня 2016 року №8708/803/97-2016, згідно з якою грошове забезпечення ОСОБА_1 у червні 2014 року складало 6445,88 грн, у липні 2014 року - 7029,89 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за два місяці в розмірі 13475,76 грн, суд виходив з того, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ, у зв'язку з ліквідацією установи, а не з займаної посади, саме через скорочення штатів. Посилаючись на приписи статті 117 Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку про зобов'язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 07 листопада 2016 року по 11 квітня 2016 року включно з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 220,91 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. 18 жовтня 2016 року Донецький апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційну скаргу Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути зі Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час невиконання рішення про поновлення на роботі з 13 березня 2015 року по 02 листопада 2015 року включно в сумі 27 416,85 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення підлягають задоволенню, оскільки рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року у справі №808/7053/14 про поновлення на роботі позивача було виконано лише 03 листопада 2015 року. При цьому, при обчисленні суми грошового забезпечення необхідно застосовувати розмір середньої заробітної плати за червень та липень 2014 року, а також враховувати виплачену відповідачем суму грошового забезпечення в цей період та суму отриманої заробітної плати у відділі Державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції. При розрахунку одноразової грошової допомоги суд виходив з суми грошового забезпечення - 1390,50 грн, розрахованої відповідно до частини 4 пункту 2 Порядку №100, посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, які затверджені наказом МВС України №499 від 31 грудня 2007 року. Оскільки на день звільнення 06 листопада 2015 року позивачу не встановлено конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, преміювання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при визначенні розміру грошової допомоги при звільненні враховуються лише посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, які затверджені наказом МВС України №499 від 31 грудня 2007 року. При розрахунку компенсації за невикористану відпустку відповідач правомірно застосовував положення частини 3 пункту 2 Порядку №100, та враховував грошове забезпечення за вересень та жовтень 2015 року, яке обчислене відповідно до наказу МВС України №499 від 31 грудня 2007 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що така відповідальність для відповідача передбачена статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України, який не поширюється на спірні правовідносини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. 17 листопада 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1.

9. У касаційній скарзі касатора просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року.

10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року.

11. 26 січня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

12. Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі):

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання перерахувати грошову допомоги при звільненні протиправно посилався на те, що не було встановлено конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, преміювання, тощо. Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд апеляційної інстанції посилався на те, що відповідачем правомірно застосовано для розрахунку грошове забезпечення за вересень та жовтень. Однак, фактично відпрацьованим та таким, що передував звільненню позивача (в період з 03 листопада 2015 року по 06 листопада 2015 року до виконання службових обов'язків фактично не приступав) є період серпень 2013 року - липень 2014 року та розрахунок компенсації за невикористану відпустку необхідно здійснювати, виходячи з виплат в зазначений період. Грошове забезпечення за цей період склало 82526 грн 65 коп., тобто за виключенням сплаченої компенсації 1714 грн 95 коп. сплаті підлягає 6650 грн 77 коп. Крім того, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати правила статті 117 КЗпП України.

14. Доводи, викладені у запереченні на касаційну скаргу (відповідача у справі):

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим. Вказує, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини не передбачено право звільненого працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України. Правові наслідки затримки розрахунку при звільненні, передбачені пунктом 1.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка не передбачає компенсації за час затримки при розрахунку звільненому працівникові. Стосовно стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, то враховуючи те, що позивач фактично не працював і отримане ним грошове забезпечення за період з 19 червня 2015 року по 03 листопада 2015 року є випадком збереження заробітної плати, то для розрахунку середньомісячної заробітної плати слід застосовувати частину третю пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Розмір грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу було обчислено згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499 та враховано те, що в наказі Головного управління МВС України в Донецькій області №331 о/с від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 не було встановлено конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, преміювання тощо.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01 серпня 1997 року.

16. Наказом в.о. начальника СКЗ Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) від 30 вересня 2013 року №440 о/с позивач був призначений начальником штабу Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) з 05 серпня 2013 року.

17. Згідно витягу з наказу від 12 серпня 2014 року №1535 о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою КМУ від 29.07.1991 №114, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

18. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 у справі №808/7053/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260), начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260) на посаді начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) з 12 серпня 2014 року; стягнуто зі Слов'янського міського відділу на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12 серпня 2014 року по 12 березня 2015 року у розмірі 47165,16 грн. Зазначена постанова набрала законної сили.

19. На виконання вищезазначеного судового рішення наказом Головного управління МВС України в Донецькій області №331 о/с від 03 листопада 2015 року підполковника міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) з 13 серпня 2014 року.

20. Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260) начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) з 06 листопада 2015 року.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Конституція України від 28 червня 1996 року № 254к/96-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

21.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21.2. Частина п'ята статті 124. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

22. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

22.1. Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

22.2. Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22.3. Пункт сьомий частини першої статті 7. Принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є обов'язковість судових рішень.

22.4. Пункт третій частини першої статті 256. Негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

23. Закон України,"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

23.1. Підпункт третій пункту 2 статті 8. У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов'язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

24. Кодекс законів про працю України, введений в дію з 1 червня 1972 року Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII.

24.1. Стаття 116. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

24.2. Стаття 117. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

24.3. Частина друга статті 235. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

24.4. Стаття 236. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

25. Постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

25.1. Абзац третій пункту 10. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

25.2. Абзац восьмий пункту 10. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

26. Постанова Кабінету Міністрів України"Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року №1294 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

26.1. Пункт 1. Установити, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

26.2. Абзац перший пункту 2. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

27. Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ , затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

27.1. Пункт 7 Постанови. Скасувати Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, затверджені Міністром внутрішніх справ України 30.06.2005.

27.2. Пункт 1.12 Інструкції. Грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

27.3. Абзац перший пункту 1.6. Інструкції. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

28. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

28.1. Абзац перший пункту 2. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

28.2. Абзац третій пункту 2. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

28.3. Абзац перший пункту 7. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

28.4. Абзац перший пункту 8. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

28.5. Абзац другий пункту 8. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

30. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

31. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

32. Враховуючи те, що постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 у справі №808/7053/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано лише 03 листопада 2015 року, суди обґрунтовано стягнули за період з 13 березня 2015 року по 02 листопада 2015 року середній заробіток за час затримки.

33. Колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що для розрахунку місячного грошового забезпечення позивача для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні неможливо застосувати середній заробіток ОСОБА_1, що визначений відповідачем, за вересень 2015 року та жовтень 2015 року, оскільки в зазначений період позивач фактично не працював та був поновлений на посаді лише 03 листопада 2015 року.

34. Отже, для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні судом першої інстанції правильно було враховано довідку Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області від 13 липня 2016 року №8708/803/97-2016, згідно з якої грошове забезпечення ОСОБА_1 у червні 2014 року складало 6445,88 грн, у липні 2014 року - 7029,89 грн (останні два місяця перед звільненням). Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 №393 складає 70747,85 грн (6737,89 грн / 2 х 21 років).

35. Наведений розрахунок узгоджується з нормами абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

36. Помилковим є посилання касатора на пункт 106 розділу 9.9 Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС від 30 червня 2005 року №501 «Про скасування окремих наказів МВС України з питань грошового забезпечення та заробітної плати», яким встановлено, що в розрахунок включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо) у розмірах, що були їм встановлені наказами керівників органу на день звільнення зі служби. Вказані Методичні рекомендації скасовані пунктом 7 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499.

37. Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно скасував рішення суду першої інстанції в частині вказаних позовних вимог.

38. Також, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

39. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано, відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, розрахунок вищезазначеної компенсації було здійснено виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Враховуючи те, що фактично відпрацьованим та таким, що передував звільненню позивача є період серпень 2013 року - липень 2014 року, то суд першої інстанції вірно розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснив, виходячи з виплат в зазначений період.

40. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходив з відсутності підстав для цього.

41. Однак з таким висновком колегія суддів Верховного Суду не погоджується, з огляду на наступне.

42. Згідно з пунктом 1.12 Інструкції №499 грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

43. Спеціальне законодавство, яке регулює порядок виплати працівникам органів внутрішніх справ, не передбачає можливості виплати компенсації за порушення строків розрахунку із звільненим працівником.

44. Такі положення містяться у КЗпП України, згідно зі статтею 116 якого при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

45. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

46. Таким чином, встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

47. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2018 року (справа №805/977/16-а).

48. Згідно з статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

49. Зважаючи на те, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, помилково скасоване судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року - скасувати.

3. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І.Л. Желтобрюх