Справа № 264/2279/18
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 р. Справа№264/2279/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

при секретарі судового засідання Хавалджи В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідачів - Ніколєнко Є.О. - довір. від 29.12.2017 року № 07/9331

від третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Головного управління Держпраці у Донецькій області

2. Начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області

третя особа - ОСОБА_3

про визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області, начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, третя особа ОСОБА_3 про:

- визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 06 грудня 2017 року № 05-20- 3333X0069, що був підготовлений Головним Управлінням Держпраці у Донецькій області в частині встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП щодо встановлення факту тривалого використання ОСОБА_1 найманого працівника ОСОБА_3 без офіційного оформлення, що міститься у абзаці 6,7 на аркуші 15 названого акту;

- визнання протиправною та скасування Постанови начальника Головного Управління Держпраці у Донецькій області Шубіна Володимира Петровича від 22 грудня 2017 року № 05-20-3333/0069-0177, згідно якої на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 96000 грн. за порушення ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, складаючи акт та приймаючи постанову, які оскаржуються, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань охорони праці.

Зазначає, що між позивачем та найманим працівником 05.12.2017 року укладений цивільно-правовий договір на виконання робіт, який не є формою трудових відносин, а тому, як вважає позивач, висновок про використання праці найманого працівника без офіційного оформлення є неправомірним.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що акт перевірки та постанова, які оскаржуються, винесені органом Держпраці в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань охорони праці.

Вказав на те, що в порушення ч.1 та 3 ст. 24 КЗпП України працівник ОСОБА_3 фактично допущений до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, просить в задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.05.2018 року матеріали адміністративного позову передані Донецькому окружному адміністративному суду за підсудністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до підготовчого судового засідання на 08.08.2018 року.

У судовому засіданні позивач та третя особа ОСОБА_3 доводи позовної заяви підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, наполягати на тому, та що між позивачем та ОСОБА_3 відсутні трудові відносини, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів позовної заяви заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним в запереченнях, просив в задоволені позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, заслухавши представників сторін, суд з'ясував наступні обставини справи.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_3, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, присвоєний ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 54).

04.12.2017 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області виданий наказ № 2100 про проведення у період з 05.12.2017 року по 06.12.2017 року інспекційного відвідування суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 на підставі листа Маріупольської ОДПІ у Донецькій області від 09.11.2017 року № 45292/05-19-13-02 про прийняття працівника ОСОБА_3 на роботу без офіційного працевлаштування..

05.12.2017 року на виконання наказу та на підставі направлення на перевірку від 04.12.2017 року № 04.1/1201 Головним управлінням Держпраці у Донецькій області у період з 05.12.2017 року по 06.12.2017 року здійснена перевірка суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складений акт від 06.12.2017 року № 05-20-3333/0069 (а.с. 60-69).

Під час перевірки встановлені порушення ФОП ОСОБА_1, вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме, працівник ОСОБА_3 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним орган, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 79).

На підставі порушень, встановлених під час перевірки, Головним управлінням Державної служби України з питань праці прийнята вимога від 05.12.2017 року № 04.1/3 про надання ФОП ОСОБА_1 документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, а саме, у термін до 06.12.2017 року надати необхідні для проведення інспекційного відвідування документи.

07.12.2017 року на підставі порушень, встановлених під час перевірки Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складений припис № 05-20-3333/0069-0018 про усунення ФОП ОСОБА_1 порушень вимог ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та указано укласти трудовий договір з ОСОБА_3 з моменту допущення до виконання роботи та у подальшому дотримуватись вимог законодавства про працю при допущенні працівників до роботи (а.с. 30).

22.12.2017 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 05-20-333/0069-0177, згідно якої на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 96000 грн. за порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме, працівник ОСОБА_3 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним орган, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 79).

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, 05.12.2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір надання послуг № 1/7, згідно якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплати дані послуги (роботи) (а.с. 75-78).

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_3 останній у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 не перебуває та заробітну плату не отримує.

Згідно інформації ГУ ПФУ у Донецькій області від 06.12.2017 року № 14081/04-3 на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року суб'єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 надані звіти про використання праці найманих працівників за 2016 - 2017 роки, інформація по ОСОБА_3 відсутня.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить визнати протиправними та скасувати акт перевірки та постанову про накладення штрафу.

Проаналізувавши матеріали справи, норми законодавства, яке регулює спірні правовідносини, доводи позовної заяви, заперечень, докази, надані сторонами до матеріалів справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Державна служба України з питань праці України входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п. 7 даного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 11.02.2015 року № 100 утворено Головне управління Держпраці у Донецькій області, реорганізувавши шляхом злиття Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області та Територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області.

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України «Питання державної служби праці» від 30.09.2015 року № 1021-р функції і повноваження Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки, що припиняється, покладені на Державну службу з питань праці.

Наказом Держпраці України від 07.05.2015 року № 16 затверджене Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці), згідно пункту 1 якого, Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом, який діє у складі Державної служби України з питань праці у та їй підпорядковується.

Згідно ст. 38 Закону України «Про охорону праці» державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Відповідно до пп. 15 п. 4 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики у сфері охорони праці.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарського діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 року № 295«Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Абзацем 1 пункту 2 Порядку 295 встановлено, що Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Питання проведення інспекційних відвідувань та організація невиїзних інспектувань регламентуються пунктом 5 Порядку 295, підпунктом 4 якого встановлено, що інспекційне відвідування проводиться за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Як встановлено судом та підтверджене матеріалами справи, інспекційне відвідування позивача проведене на підставі повідомлення контролюючих органів про порушення законодавства про працю.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку 295 інспекційне відвідування проводиться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Як зазначалось раніше, на виконання зазначеної норми відповідачем виданий наказ про проведення перевірки позивача.

Частиною 2 пункту 8 Порядку 295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Будь-яке інше повідомлення об'єкта інспектування про здійснення інспекційного відвідування зазначеним порядком не передбачено.

Пунктом 9 Порядку 295 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Як встановлено судом, підтверджене матеріалами справи та не спростоване позивачем, інспекторами праці перед початком проведення інспекційного відвідування пред'явлені позивачу службові посвідчення та направлення на проведення інспекційного відвідування.

Оскільки інспекційне відвідування позивача проведене на підставі повідомлення контролюючих органів та наказу на проведення такого заходу, суд вважає, що, здійснюючи перевірку, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Суд вважає правомірним висновок відповідача про порушення позивачем норм законодавства про охорону праці щодо обов'язку укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з наступних підстав.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Згідно ст. 2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, між позивачем та найманим працівником трудовий договір не укладався.

Крім того, згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_3 останній у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 не перебуває та заробітну плату не отримує.

Крім того, як зазначалось раніше, згідно інформації ГУ ПФУ у Донецькій області на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року суб'єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 надані звіти про використання праці найманих працівників за 2016 - 2017 роки, інформація по ОСОБА_3 відсутня.

Враховуючи наведене, суд вважає правомірним висновок відповідача про порушення позивачем ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, оскільки зазначений працівник фактично допущений до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надані суду належні докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування та правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року ОСОБА_1 сплата судового збору в сумі 1762 грн. за подання позову немайнового характеру відстрочена до прийняття рішення по суті спору.

Згідно ч. 2 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1762 грн. за подання позову немайнового характеру підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного керуючись Конституцією України, Кодексом Законів про працю України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 06 грудня 2017 року № 05-20- 3333X0069, що був підготовлений Головним Управлінням Держпраці у Донецькій області в частині встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП щодо встановлення факту тривалого використання ОСОБА_1 найманого працівника ОСОБА_5 без офіційного оформлення, що міститься у абзаці 6,7 на аркуші 15 названого акту, визнання протиправною та скасування Постанови начальника Головного Управління Держпраці у Донецькій області Шубіна Володимира Петровича від 22 грудня 2017 року № 05-20-3333/0069-0177, згідно якої на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 96000 грн. за порушення ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України - відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1762 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У судовому засіданні 10.10.2018 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення, повний текст рішення виготовлений 17.10.2018 року.

Суддя Давиденко Т.В.