Справа № 805/3957/17-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/3957/17-а

адміністративне провадження №К/9901/47283/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білоуса О.В.,

суддів - Шарапи В.М., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року (головуючий суддя - Ушенко С.В., судді - Логойда Т.В., Буряк І.В.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року (головуючий суддя - Сіваченко І.В., судді - Шишов О.О, Сухарьок М.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит від 26 серпня 2017 року про надання публічної інформації;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання неповної інформації на запит від 26 серпня 2017 року;

- зобов'язати відповідача надати відповідну інформацію на запит від 26 серпня 2017 року по суті запитуваних питань.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв'язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI"Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для залишення його позовної заяви без розгляду з підстав не сплати судового збору. ОСОБА_1 зазначає, що положення Закону № 3674-VI не містять вимог про те, що позов учасника бойових дій має бути обов'язково пов'язаний з порушенням прав його, як учасника бойових дій, а тому він звільнений від сплати судового збору у будь-яких справах, пов'язаних з порушенням його прав.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду вказав на відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ, зазначивши при цьому, що пільги осіб з відповідним статусом розповсюджуються лише на позовні вимоги, які витікають з цих конкретних випадків. Оскільки у цій справі, позивач, який має статус учасника бойових дій, звернувся до суду з позовними вимогами до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії щодо надання інформації за його зверненням, то судовий збір має бути сплачений на загальних підставах, оскільки у даному випадку позов не пов'язаний з порушенням права саме як учасника бойових дій.

Зазначена позиція підтримана Донецьким апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частин першої та другої статті 169 вказаного Кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частин тринадцятої та п'ятнадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1600 грн. При цьому статтею 5 Закону № 3674-VI передбачені пільги щодо сплати судового збору.

В матеріалах справи наявне посвідчення серія УБД № 159958 від 23 листопада 2015 року, видане позивачу Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, в якому зазначено, що його пред'явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C. G. Та інші проти Болгарії" (" C.G. and others v.Bulgaria", заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України "Про судовий збір", проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

На думку Верховного Суду звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI не може вважатися обґрунтованим, а тому помилковою є відмова суду першої інстанції позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з тих підстав, що заявлені позивачем у цій справі позовні вимоги не пов'язані з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в силу положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, зокрема, за подання до суду позовної заяви.

Таким чином, Донецьким окружним адміністративним судом при прийнятті оскарженої ухвали було порушено норми процесуального права, а саме статей 160, 161 КАС України.

Суд апеляційної інстанції помилки суду першої інстанції не виправив.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді В.М.Шарапа

Т.Г.Стрелець