Справа № 826/7322/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року № 826/7322/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято з порушенням норм податкового законодавства та за відсутності підстав для його прийняття, оскільки транспортний засіб, на підставі якого позивачу в 2016 році нараховано транспортний податок, перереєстровано в 2015 році на нового власника на підставі довідки-рахунку про продаж.

У визначений судом строк від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відзив на позовну заяву не надходив, хоча копію ухвали про відкриття провадження у справі та додані до неї матеріали отримав уповноважений представник відповідача Клименко 29.05.2018.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч. 6 ст. 162 КАС України)

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 02.05.2018 на адвокатський запит отримано копію податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016 щодо нарахування ОСОБА_1 податкового зобов'язання у сумі 25000,00 грн. транспортного податку за 2016 рік.

Відповідно до листа Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 16605/Д/26-15-13-10-22 від 12.04.2018, підставою нарахування позивачу транспортного податку в 2016 році стала наявність автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, ДНЗ - НОМЕР_2, об'єм двигуна 3456 куб. см, дата здійснення реєстраційної дії - 01.07.2014.

Згідно наявної у матеріалах справи копії листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-302 Аз від 26.04.2018, у якому зазначено, що згідно даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС: 01.07.2014 ВРЕВ-9 УДАІ ГУМВС України в м. Києві здійснено вторинну реєстрацію, придбаного в торговельній організації транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см, із видачею ДНЗ - НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1; 05.05.2015 у ВРЕР - З УДАІ ГУМВС України в м. Києві проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_3 від 05.05.2015, виданої ПП «Автоштаб». (а. с. 19)

Отже, позивач вважає, що приймаючи рішення про прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення щодо нарахування транспортного податку за 2016 рік, відповідач повинен був впевнитись, що за позивачем дійсно зареєстрований об'єкт оподаткування. Вважаючи, що транспортний податок за 2016 рік нарахований неправомірно та за відсутності підстав для його сплати, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок.

У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (п. п. 267.1.1 ст. 267 ПК України).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (п. п. 267.2.1 ст. 267 ПК України).

Базою оподаткування відповідно до п. п. 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті (п. 267.4 ст. 267 ПК України).

Відповідно до положень п. п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п. п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015, запроваджено транспортний податок для власників транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3 000 куб. см.

Так, Податковий кодекс України за своїм призначенням визначає правила оподаткування, разом з тим його положення побудовані таким чином, що презюмують наявність всіх необхідних елементів для встановлення та, відповідно, виконання платниками податку свого обов'язку. Законодавець не зобов'язаний спеціально для контролюючих органів визначати випадки, за яких визначення податкового зобов'язання та відповідно вимога його сплати, є незаконними.

Слід зазначити, що транспортний податок є різновидом податку на майно, який встановлюється для власників такого майна (транспортних засобів) або осіб, що використовують його на відповідній правовій підставі. Ознаками платника податку є дотримання всіх або принаймні однієї правомочності, що становлять зміст права власності: володіння та/або користування та/або розпорядження (довірча власність).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, вищенаведені норми визначають те, що обов'язок власника сплачувати податок на майно кореспондується з можливістю такого власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

Як уже зазначалось вище, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування, тобто - майно, володіння, користування та розпорядження яким здійснює власник відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слід зазначити, що визначальним, як для вимог Податкового кодексу України, так і ЦК України, є встановлення обставин, які б, зокрема, встановлювали обов'язок власника нести тягар утримання майна, в даному випадку сплачувати податок за це майно. Проте, у разі вибуття майна з володіння власника у останнього припиняється обов'язок і щодо утримання цього майна.

Обов'язковій державній реєстрації підлягає майнове право особи - власника транспортного засобу. Так, мета з якою здійснюється державна реєстрація транспортних засобів визначена у п. 3 Порядку № 1388, а саме: здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів; дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану; ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державна реєстрація транспортного засобу використовується для вимог податкового законодавства, оскільки відповідно до даних, внесених до реєстру, визначаються платники транспортного податку.

Відповідно до п.40 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявна копія листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-302 Аз від 26.04.2018, у якому зазначено, що згідно даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС: 01.07.2014 ВРЕВ-9 УДАІ ГУМВС України в м. Києві здійснено вторинну реєстрацію, придбаного в торговельній організації транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см, із видачею ДНЗ - НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1;

У свою чергу, 05.05.2015 у ВРЕР - З УДАІ ГУМВС України в м. Києві проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника на підставі довідки-рахунок серії НОМЕР_3 від 05.05.2015, виданої ПП «Автоштаб».

Таким чином, оскільки законодавцем запроваджено транспортний податок саме для власників транспортних засобів, ураховуючи наявні у матеріалах справи докази того, що ОСОБА_1 станом на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не була власником транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см, з огляду на що, вона не є платником транспортного податку у розумінні приписів Податкового Кодексу України.

Необхідно врахувати правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягає застосуванню судами.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також, суд вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а й отже, визначені податковим органом порушення, не мають ставитись у провину платнику податків, якщо тільки це не було доведено суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Керуючись статтями 72 - 78, 90, 139, 241, 244, 246, 255, 257, 262, 293, 295 - 297 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, м. Київ, 04114) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, м. Київ, 04114) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Турівська, 12, м. Київ, 04080).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко