Справа № 755/11476/18
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гончарук В.П.

при секретарі Красновій І.В.

справу розглянуто без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДМС України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України у м. Києві про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки , мотивуючи свої вимоги тим, що він будучи громадянином Республіки Узбекистан 26.07.2018 року був затриманий працівниками Головного управління ДМС у м. Києві за порушення правил перебування іноземних громадян на території України.

27.07.2018 року працівником ГУ ДМС у м. Києві йому було вручено копію протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, копію постанови про адміністративне стягнення, а саме про накладення штрафу в сумі 1700 грн. та копію рішення від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження та заборону в'їзду в України.

Штраф було сплачено 31.07.2018 року , що підтверджується квитанцією № 0.0..2 від 31.07.2018 року.

Однак з рішенням про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан, а саме в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки не згодний, оскільки воно є необґрунтованим та протиправним, прийнятим з порушенням вимог діючого законодавства. Так, відповідачем при ухваленні вказаного рішення не було обґрунтовано причини, не вказано підстави для заборони в'їзду в Україну відповідно до вимог ст. 13 ЗУ ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, до кримінальної відповідальності не притягувався, на території України залишається громадянська дружина та двоє малолітніх дітей.

На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд скасувати рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві ухвалу суду від 02.08.2018 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження отримав 17.08.2018 року, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення.

30.08.2018 року представником ГУДМС за довіреністю - Серга Я.М. до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Рішення ГУДМС від 26.07.2018 року було прийняте у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законом. ГУДМС України в м. Києві при прийнятті рішення про примусове повернення позивача до країни походження, застосовано заборону подальшого в'їзду строком на три роки як до такого, що порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Сплата позивачем штрафу та наявність малолітніх дітей не є підставою для його перебування в Україні відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією паспорта.

26.07.2018 року Головним спеціалістом ГУ ДМС України в м. Києві Івасенко Д.Ю. було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 003459 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а саме порушення правил перебування в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

На підставі зазначеного протоколу була винесена постанова від 26.07.2018 р. № ПН МКМ 003459 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у сумі 1700 грн., а саме за порушення іноземцем правил перебування в Україні.

Рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 26.07.2018 року ухвалено про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 04.08.2018 року. Заборонено в'їзд в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 терміном до 26.07.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 26 Закону № 3773-VІ визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

У ст. 13 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний правовий режим перебування іноземців на території України та підстави для їх примусового повернення і заборони їм в'їзду в Україну, що визначені у ст.ст. 13 та 26 Закону № 3773-VІ, є виключними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Водночас приймаючи рішення в частині заборони в'їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 терміном до 26.07.2021 року відповідачами не доведено наявності жодної визначеної ст. 13 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правової підстави для примусового повернення позивача та заборони йому в'їзду в Україну, зокрема не доведено факту вчинення ним дій, що порушують правила перебування іноземців на території України.

Крім того судом було встановлено, що позивач є батьком малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Користишівського районного управління юстиції у Житомирській області Серія НОМЕР_1 та батьком малолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Користишівського районного управління юстиції у Житомирській області Серія НОМЕР_2

Так суд має враховувати інтереси дітей. Заборона в'їзду в Україну позивачу ОСОБА_1 терміном до 26.07.2021 року вплине на здорове спілкування батька з дітьми .

Згідно п. 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відносини відповідача з членами його сім'ї, зокрема, дитиною та дружиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення з України, не відповідає нормам законодавства, отже не буде законним.

Аналізуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов висновку про те, що у разі прийняття повноважним органом, за наявності законодавчо визначених підстав, рішення про примусове повернення іноземця в країну походження або третю країну, можлива строкова заборона щодо подальшого в'їзду в Україну регламентується саме нормами статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки безпосередньо пов'язана з цим рішенням.

Заборона в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства на визначений законом строк є не обов'язком, а правом відповідача. Тобто, є нормою яка може бути застосована до особи з урахуванням обставин її перебування на території України, дотримання вимог законодавства України, соціальну небезпеку, тощо.

Виходячи зі змісту оспорюваного рішення повноваженою особою не зазначено жодного обґрунтування для застосування такого заходу як заборона для позивача в'їзду на територію України на три роки, тому позивачем правомірно заявлено вимоги про скасування рішення в частині, яка стосується заборони позивачу в'їзду в Україну у встановлений строк.

Враховуючи вище викладене, суд вважає втручання у право позивача, передбачене ст.8 Конвенції, а також пов'язане з цим втручання в права та інтереси його малолітніх дітей при ухваленні відповідачем рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 терміном до 26.07.2021 року, тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки.

Керуючись Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Ухвалив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Узбекистан в частині заборони подальшого в'їзду в Україну строком на 3 роки - задовольнити.

Рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 26.07.2018 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання його покинути територію України у термін до 04.08.2018 року. Заборонити в'їзд в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 терміном до 26.07.2021 року - скасувати в частині заборони в'їзд в Україну терміном до 26.07.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровським районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я :