Справа № 810/3225/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Київ № 810/3225/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. за участю секретаря судового засідання Почепи В.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1М ) з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік;

- зобовязати здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити 7719 гривень щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни за 2018 рік відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної частиною 1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом війни другої групи та має право на пільги, встановлені Законом України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту для інвалідів війни.

Позивач зазначив, що Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради було нараховано та виплачено позивачу у 2018 році щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3265,00 грн., що підтверджується письмовою відповіддю відповідача на заяву ОСОБА_1 від 23.05.2018. Позивач звернув увагу, що даний вид грошової допомоги та її розмір було встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, при цьому для інвалідів війни щорічну разову грошову допомогу до 5 травня було визначено у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 1 травня 2018 року розмір мінімальної пенсії за віком становив 1373,00 грн.

Позивач звернув увагу на те, що нарахування та виплата вказаної допомоги у розмірі 3265,00 грн. була здійснена відповідачем на підставі положень Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170, тобто у розмірі меншому, ніж встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, а саме у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Позивач відмітив, що у відповіді на його звернення про нарахування та виплату невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни за 2018 рік у сумі 7719,00 грн. відповідачем було відмовлено у доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги.

Як вбачається із позовної заяви, позивач вважає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, яка встановлює розміри щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни у 2018 році, не відповідає положенням Конституції України.

На думку позивача, керуючись принципом верховенства права та загальними засадами пріоритетності прав людини, при визначенні щорічної разової допомоги інвалідам війни у 2018 році необхідно було застосовувати положення статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-ХІV, а не Постанову Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 та положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, оскільки останні звужують обсяг, передбачених Конституцією та Законами України, права на соціальних захист інваліда війни.

Таким чином, позивач стверджує, що у 2018 році він повинен був отримати 10987,00 грн. разової грошової допомоги, проте отримав лише 3265,00 грн. Тобто, на думку позивача, недоплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік становить 7719,00 грн.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив про те, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня виплачена у 2018 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Відповідач наголосив на тому, що Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради самостійно не визначало розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки розмір зазначеної допомоги визначено у вищевказаній постанові Кабінету Міністрів України.

Крім цього, відповідач відмітив, що списки осіб, які мають право на одержання грошової допомоги, надані відповідними міністерствами та службами, органами ПФУ, вже містили суми допомоги в залежності від статусу особи. Управлінням проводилась перевірка списків щодо наявності арифметичних помилок та звірка з іншими списками, аби не допустити отримання особою допомоги за кількома списками. Після цього списки надавались до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для виділення коштів на виплату допомоги. Таким чином, відповідач вказав, що жодних рішень щодо визначення розміру допомоги для конкретної особи чи розміру допомоги загалом управлінням не приймалось та жодні права осіб не порушувались.

Також, відповідач звертає увагу, що у 2018 році не було жодних змін у законодавстві щодо розміру допомоги чи порядку її виплати, з травня 2018 року не було жодних рішень Кабінету Міністрів України про збільшення розміру допомоги, обсяги бюджетних призначень для виплати допомоги не збільшувались. Підстав для здійснення перерахунку не було.

У звязку з цим, на думку відповідача, нарахування та виплата позивачу у 2018 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3265,00 грн. є правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 відкрито спрощене провадження у справі № 810/3225/18 без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини пятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії СК №723631, виданий Міським відділом №2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області 15 січня 1998 року (а.с.10).

Судом встановлено, що Білоцерківським міськсоцзабез Київської області було видано у серпні 1992 року позивачу посвідчення №15/17118, яким ОСОБА_1 з 01.05.1992 призначено довічно пенсію по інвалідності другої групи, інвалідність повязана із участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.54 зворотній бік).

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК Обласної спеціалізованої МСЕК до довідки Сер. КИО-І №036725 від 05.03.1997 позивачу з 01.04.1997 встановлено другу групу інвалідності довічно та зазначено причину інвалідності профзахворювання, повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.53).

12 грудня 2005 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради було видано позивачу посвідчення серії Є №080615, в якому зазначено, що позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.7).

У позовній заяві позивач зазначив про те, що Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у 2018 році було виплачено ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3265,00 грн.

Так, судом встановлено, що відповідно до списку №1 на зарахування допомог - разової грошової допомоги ветеранам війни згідно ПКМУ №170 від 14.03.2018 на поточні рахунки, ОСОБА_1 було включено у зазначений список та зараховано на вклад щорічну разову грошову допомогу у розмірі 3265,00 грн. (а.с.48-50).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 23.05.2018 звернувся до начальника Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою, в якій просив, зокрема, надати відповідь коли та в якому розмірі виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2018 рік та провести перерахунок доплати та виплатити недоплачену суму у розмірі 7719 грн. (а.с.9).

Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на звернення ОСОБА_1 щодо здійснення доплати до щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, надало позивачу відповідь листом від 05.06.2018 №5909, в якій повідомило, що у 2018 році щорічна разова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань у розмірі 3265,00 грн., що відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.8).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, позивач просить суд визнати їх протиправними та зобовязати вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі-Закон №3551-ХІІ, в редакції, яка була чинна станом на 31.12.2007) передбачалось, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2008 №107-VI (далі - Закон № 107-VI) частину п'яту статті 13 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункт 20 розділу II Закону № 107-VI.

Таким чином, починаючи з 22.05.2008, відновлено дію частини 5 статті 13 Закону №3551-ХІІ, відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи мав становити вісім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частини 1 статті 17-1 Закону №3551-XII (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Частиною 4 статті 17-1 Закону №3551-ХІІ встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Разом з тим, Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин (далі - Закон) від 28.12.2014 № 79-VІІІ, який набув чинності 01.01.2015, розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набранням 01.01.2015 р. чинності Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України від 14.03.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань №170 (далі Постанова №170).

Пунктом 1 Постанови №170 установлено, що: у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення звязку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) вязням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3 685 гривень; II групи - 3 265 гривень; III групи - 2 845 гривень.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, і які по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та інвалідам війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ОСОБА_2 проти України» висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що нарахування інваліду війни щорічної разової грошової допомоги до 5 травня має здійснюватись відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (чинного з 1 січня 2015 року) та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань від 14.03.2018.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.03.2018 (справа №335/7127/17(2-а/335/323/2017), від 08.05.2018 (справа №607/7918/17) та від 19.06.2018 (справа №727/10654/17).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, суд звертає увагу, що аналогічні правовідносини були предметом розгляду у Європейському суді з прав людини. Так, в ухвалі від 03.06.2014 (справа «Серебрянський проти України», заява №54704/10) Європейський суд з прав людини дійшов висновку (п. 36 ухвали), що вимога заявника щодо виплати разової щорічної допомоги до Дня перемоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком не становила «законні сподівання» у значені практики ЄСПЛ з цього питання. Національний суд розглянув твердження заявника та навів підстави свого рішення, яке не може вважатися свавільним або необґрунтованим. Дійсно, закони України про державний бюджет на 2007 та 2008 роки вплинули на заявника, але національний суд, посилаючись на відсутність зворотної дії рішень Конституційного Суду України [йдеться про рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008], чітко постановив, що заявник отримав виплату, на яку він мав право відповідно до національного законодавства станом на момент, коли вона мала виплачуватися.

Наведене свідчить, що Європейський суд з прав людини не вбачає порушень Конвенції у ситуаціях, за яких розмір певної соціальної виплати на певний час зменшується підзаконним нормативно-правовим актом (за умови, що такі акти не будуть визнані неконституційними).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що нарахування Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради позивачу як особі, яка має інвалідність другої групи, у 2018 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня на підставі постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань від 14.03.2018 №170 у розмірі 3265,00 грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції щодо наявності у діях відповідача протиправних дій щодо недонарахування та недовиплати ОСОБА_1 як особі, яка має інвалідність другої групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та обовязку відповідача здійснити нарахування вказаної допомоги на підставі частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 28.09.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.