Справа № 591/6563/13-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/6563/13-а

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 09.10.2013 року (повний текст виготовлено 14.10.2013 року, головуючий суддя І інстанції Янголь Є.В., м.Суми) по справі № 591/6563/13-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача недоплачену соціальну допомогу в розмірі 2859 грн. (т.1 а.с.2-5, 14, 37)

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2013 року позов задоволено та постановлено стягнути з Управління соціального захисту населення Сумської міської ради на користь позивача 2859 грн. недоплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї за період з 01 квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року. (т.1 а.с.41-42)

Додатковою постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2013 року від 14.10.2013 року ухвалено стягнути з Управління соціального захисту населення Сумської міської ради на користь держави судові витрати у сумі 114,70 грн. (т.1 а.с.46)

В подальшому, Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 07.10.2014 року, рішення суду першої інстанції від 09.10.2013 року про задоволення позову скасував та ухвалив нове про відмову у його задоволенні. (т.1 а.с.130-132, 207-208)

Крім того, Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.02.2014 року скасував додаткову постанову суду першої інстанції від 14.10.2013 року та прийняв нову, якою стягнув із ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 114,70 грн. (т.1 а.с.133-134). Проте, постановою Вищого адміністративного суду від 14.07.2015 року скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 та звільнено ОСОБА_1 від сплати судових витрат в розмірі 114,70 грн., а в решті постанову апеляційного суду залишено без змін (т.1 а.с.246-247).

Постановою Верховного Суду України від 22 червня 2016 року скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції. (т.2 а.с.65-66)

Постановою Верховного Суду від 12.06.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року у справі № 591/6563/13-а (2-а/591/403/13) скасовано повністю і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Позивач надала додаткові пояснення по справі (т.2 а.с.84-85, 111-114), в яких наполягає на законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було призначено соціальну допомогу з 1 квітня по 30 вересня 2013 року в розмірі 180 грн. 65 коп.

20 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок соціальної допомоги, оскільки існує рішення суду, яке підтверджує її право на отримання пенсії з 1 травня 2012 року.

На підставі зазначеного позивачу, як особі, яка втратила працездатність, було проведено перерахунок соціальної допомоги з 1 квітня по 30 вересня 2013 року в розмірі 670 грн. 50 коп. з урахуванням раніше виплаченої суми соціальної допомоги.

ОСОБА_1, не погодившись із розміром призначеної соціальної допомоги, звернулася до суду, мотивувавши позов тим, що їй була призначена соціальна допомога як непрацездатній особі малозабезпеченої сім'ї строком на 6 місяців, в розмірі 180 грн. 65 коп. на місяць. Згідно листа Управління соціального захисту населення від 3 вересня 2013 року розмір допомоги з 1 квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року було перераховано та встановлено в розмірі 670,50 грн., що нижче прожиткового мінімуму, який згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» для працездатних осіб складає 1147 грн. на місяць.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір призначеної позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є значно меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений Законом України від 06.12.2012 року № 5515-VI «Про державний бюджет на 2013 рік» (далі - Закон № 5515), та суперечить вимогам статей 22, 46 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України від 01.06.2000 року № 1768-ІІІ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі - Закон № 1768) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Середньомісячним сукупним доходом, відповідно до названої норми, є обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

Відповідно до ст.5 Закону № 1768 розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

Для стабілізації економічного становища в Україні розмір державної соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.

Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України і затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до Закону України від 15.07.1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон №966) прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст.9 Закону № 5515 у 2013 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму (гарантований мінімум) для призначення допомоги відповідно до Закону № 1768 у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становив: для працездатних осіб - 21 відсоток, для дітей - 75 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та інвалідів - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.7 Закону № 5515 у 2013 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних, соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня у сумі 894 грн.

Водночас, відповідно до положень ст. 46 Конституції України пенсії, інші виплати соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.7 Закону №966 і на підставі рішення експертної комісії за результатами проведення науково-громадської експертизи постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2000 року № 656 було затверджено набори продуктів харчування, набори непродовольчих товарів та набори послуг для основних соціальних і демографічних груп населення, в тому числі: набір продуктів харчування для дітей; набір продуктів харчування для працездатного населення; набір продуктів харчування для непрацездатного населення; мінімальний набір предметів гардеробу для чоловіків працездатного віку та пенсіонерів; мінімальний набір предметів гардеробу для жінок працездатного віку та пенсіонерів; мінімальний набір предметів гардеробу для дітей від 0 до 6 років; мінімальний набір предметів гардеробу для дітей від 6 до 18 років; мінімальний набір текстильної білизни; мінімальний набір предметів першої потреби, санітарії та ліків; мінімальний набір товарів культурно-побутового та господарського призначення; набір житлово-комунальних послуг; набір побутових послуг; транспортні послуги; послуги культури.

При цьому, відповідно до ст.4 Закону №966 прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

З огляду обставини справи та на розмір встановленої позивачу соціальної допомоги як непрацездатній особі малозабезпеченої сім'ї, а також враховуючи перелік товарів/робіт/послуг, які входять до зазначених наборів, колегія суддів приходить до висновку, що пенсії та інші соціальні виплати, які отримувала ОСОБА_1, що є основним джерелом її існування, не могли забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлені обставини справи та прийняте судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України сд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 09.10.2013 року по справі № 591/6563/13-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко М.І. Старосуд