Справа № 361/4469/17
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 361/4469/17
провадження № 2-а/361/45/18
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретарів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі ОСОБА_5 ПФУ) щодо відмови йому у поновленні виплати раніше призначеної пенсії та зобовязати відповідача поновити йому з 31 січня 2017 року виплату раніше призначеної пенсії за віком.

В обґрунтування позову зазначав, що він, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку у відділі соціального забезпечення Броварської міської ради Київської області та отримував з 01 січня 1992 року пенсію за віком, що підтверджується виданим йому посвідченням № 113030 від 22 квітня 1992 року. Починаючи з червня 1995 року у звязку з його виїздом за кордон до США, виплату пенсії йому припинено.

На початку 2017 року він дізнався про існування Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2010 року № 25-рп/2009 у справі № 1-32/2009, яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) щодо припинення виплати пенсії за весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном. Ці положення вказаного Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України даного Рішення.

31 січня 2017 року він через уповноваженого нотаріальною довіреністю представника ОСОБА_6 подав до ОСОБА_5 ПФУ заяву про поновлення йому (позивачу) виплати раніше призначеної пенсії за віком, до якої додав усі необхідні документи.

Листом від 09 лютого 2017 року за вих. № 111/Д-01 відповідачем у поновленні виплати йому раніше призначеної пенсії за віком відмовлено, посилаючись на те, що за поновленням виплати пенсії він звернувся не особисто, а через свого представника на підставі довіреності, що законом не передбачено.

Вважає такі дії відповідача ОСОБА_5 ПФУ протиправними, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи можуть подаватися до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, що також підтверджується судовою практикою Верховного Суду, тому з 31 січня 2017 року, тобто з дати його звернення із заявою, відповідач зобовязаний поновити виплату йому раніше призначеної пенсії за віком.

Позивач ОСОБА_4 та його представники у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки вони ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Представник відповідача ОСОБА_5 ПФУ ОСОБА_7 у суді позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи на те, що із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії позивач повинен був звернутися до ОСОБА_5 ПФУ особисто, поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надісланими поштою, не допускається. Тривала відсутність звернення пенсіонера за пенсією потребує встановлення його місця проживання в Україні та надання нових документів, що посвідчують його особу, відмінних від тих, копії яких зберігаються у матеріалах пенсійної справи. Оскільки таких документів не надано, заявнику розяснено, які дії необхідно вчинити та які документи необхідно подати. Рішення щодо відмови у поновленні позивачу виплати пенсії ОСОБА_5 ПФУ не приймалося, вказаний лист не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії PU 100972, проживав і був зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час позивач проживає в США. Починаючи з 01 січня 1992 року ОСОБА_4 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) було призначено пенсію за віком, яка йому виплачувалась. У звязку з його виїздом за кордон, виплату пенсії ОСОБА_4 з 01 червня 1995 року на підставі заяви позивача від 18 листопада 1994 року було припинено.

31 січня 2107 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_6, якого уповноважив нотаріально посвідченою довіреністю, звернувся до ОСОБА_5 ПФУ із заявою про поновлення йому виплати раніше призначеної пенсії за віком.

Листом від 09 лютого 2017 року за вих. № 111/Д-01 вказану заяву від 31 січня 2017 року, подану до ОСОБА_5 ПФУ від імені ОСОБА_4 уповноваженим представником позивача, відповідачем залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_5 ПФУ, у липні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (у редакції, чинній до 07 жовтня 2009 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Відповідно до ст. 51 цього Закону (у тій же редакції) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 у справі № 1-32/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

За змістом ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, зазначені вище, визнані неконституційними норми Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення.

Конституційний Суд України у п. 3.3 Рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у справі Пічкур проти України у п. 51 рішення, яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, вказав, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він на території України більше не проживає.

У п. 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що вищенаведених міркувань Суду достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (далі Конвенція), згідно із якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених закономі загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України с уд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За змістом положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, саме субєкт владних повноважень зобовязаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до наданих йому повноважень та у спосіб, що визначені законом.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправними дій ОСОБА_5 ПФУ щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії та зобовязання відповідача поновити з дня його звернення 31 січня 2017 року виплату йому раніше призначеної пенсії за віком ґрунтуються на вимогах закону, судовій практиці Європейського суду з прав людини та підлягають задоволенню, оскільки із 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, проживання позивача за кордоном не позбавляє його права на соціальний захист та отримання ним пенсії, заробленої за час проживання в Україні.

Доводи відповідача щодо необхідності подання заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ПФУ особисто та неможливості подання такої заяви через уповноваженого позивачем представника, суд вважає безпідставними.

У ч. 1 ст. 44 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови від 07 липня 2014 року № 13-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Отже, ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV та п. 1.5 зазначеного вище Порядку передбачають можливість подачі пенсіонером заяви як особисто, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні будь-які вказівки на те, що пенсіонер повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати таку заяву поштою.

Заява про поновлення виплати пенсії до ОСОБА_5 ПФУ подавалася уповноваженим представником позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності із проставленим апостилем, що відповідачем не заперечується та вимогам законодавства не суперечить.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 72, 73, 77, 90, 242 246 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_4 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком.

Зобовязати Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити з 31 січня 2017 року ОСОБА_4 виплату раніше призначеної пенсії за віком.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.