Справа № 804/8817/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Справа № 804/8817/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови, -
ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови від 28.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 55267883 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2017 року ВП №55267883 на підставі виконавчого документу ухвали судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2017 року у справі № 201/4392/17 про накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог ОСОБА_3, пунктом третім резолютивної частини якої було стягнуто з нього, як боржника, виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн. Вважаючи, що відповідачем протиправно прийнято рішення про стягнення виконавчого збору, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про накладення арешту для забезпечення позовних вимог, просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження в цій частині.
15 січня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 31 січня 2018 року о 08 год.00хв.
Позивач у судове засідання 31.01.2018 року не зявився, подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до положень ст. 48, ч. 3 ст. 287 КАС України ухвалою суду від 31.01.2018 року здійснено заміну первісного відповідача - старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 на належного - Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Представник відповідача у судове засідання 31.01.2018 року не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення. Причину неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався.
12 лютого 2018 року представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини постанови, боржнику (ОСОБА_1М.) надавався строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Пунктом 3 резолютивної частини постанови визначено стягнути з боржника - ОСОБА_1, виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 6400,00 гривень.
Вважаючи постанову державного виконавця від 28.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП №55267883 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. протиправною, позивач звернувся до суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закону України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 18 Закону України №1404-VIII визначені обов'язки і права державних виконавців.
Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону).
Відповідно до частин 1 3 ст. 27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10 та від 30 вересня 2013 року № 14, від 12.09.2014 року № 10 передбачено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.
Таким чином, з аналізу наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» судом зроблено висновок, що виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.
В той же час, частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.
Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2017 року по справі № 201/4392/17 було накладено арешт на майно, що належить позивачу в межах ціни позову в рамках розгляду клопотання про забезпечення позову по цивільній справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тобто, виконавчий збір за вказаним виконавчим документам стягненню не підлягає в силу приписів ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття рішення про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 6400,00 грн.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України,розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-78, 90, 241 - 246 КАС України, суд
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 28.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП №55267883 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 6 400,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5