Справа № 826/3610/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2018 року

Київ

справа №826/3610/16

адміністративне провадження №К/9901/49067/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Золотнікова Н.С.,

представники відповідача - Голіней І.І., Павлович Д.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року (судді: Бужак Н.П. (головуючий), Троян Н.М., Твердохліб В.А.) у справі №826/3610/16 за позовом Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №000102413 від 30.11.2015,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2015:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 892 424,00 грн за основним платежем та 223 106,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 803 182,00 грн за основним платежем та 200 796,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що господарські операції позивача з придбання вугілля мали реальний характер, були здійснені в межах правочинів, які повністю відповідають всім вимогам закону, що підтверджується належно оформленими первинними документами, натомість висновки контролюючого органу про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року (суддя Федорчук А.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Рішення суду обґрунтовано висновком про те, що позивачем не надано суду первинну документацію, яка б підтверджувала реальне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та які спричинили реальні зміни в майновому стані Підприємства.

5. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

6. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач мав право на формування витрат та податкового кредиту з огляду на реальність здійснення господарських операцій проведених з ПАТ «Холдингова Компанія «Енергомережаінвест», що підтверджується належно оформленими первинними документами, натомість контролюючим органом не було доведено обставини встановлені в акті перевірки щодо допущених позивачем порушень норм податкового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року.

8. Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні, відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою збільшення сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки №1072/28-10-41-30/23152126 від 11.11.2015, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємства за період з 01.04.2009 по 31.12.2014, під час якої, зокрема було виявлено порушення позивачем вимог:

п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (що діяв на момент здійснення операцій), п. 138.2, п.138.8 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 2 369 821,00 грн, у тому числі: ІІІ квартал 2009 року на суму 1 566 639,00 грн, 2014 рік на суму 803 182,00 грн;

- п 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету серпень 2014 року на загальну суму 892 424,00 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з ПАТ «Холдингова Компанія «Енергомережаінвест» не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на суперечності, що містяться в первинних документах, зокрема щодо виду транспортування, надані посвідчення про якість вугілля датовані раніше ніж укладено договір поставки, ненадання підтверджуючих документів щодо належності позивачу чи оренди ним складських приміщень в м. Луганську, куди відбувалось відвантаження вугілля, крім того що в період відображення придбання вугілля у серпні 2014 року м. Луганськ знаходився в зоні антитерористичної операції.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентом ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» на підставі укладеного договору поставки №26.08/1 від 26.08.2014

Згідно п. 1.1 вказаного договору ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» (постачальник) зобов'язується передавати (поставляти) позивачу (покупцю) вугілля марки АШ (0-6 мм) збаг., а покупець зобов'язується приймати зазначене вугілля та оплачувати його вартість, на умовах, передбачених цих договором.

Орієнтовний обсяг поставки вугілля за даним договором становить 7830 тонн, а остаточний обсяг поставки по договору визначається сторонами в залежності від виробничої необхідності та доцільності та формується на підставі замовлення покупця на поставку вугілля, що були погодженні постачальником ( п.1.2 договору).

Постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вугілля за договірною ціною за 1 т. - 683,85 грн, в тому числі ПДВ - 20 % - 113,98 грн згідно передбачених в договорі показників якості (п. 2.1 договору).Загальна сума договору становить 5354545,50 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 892424,25 грн і є орієнтовною. При цьому, вартість вугілля за 1 т., що підлягає сплаті покупцем, складається із базової ціни вугілля із врахуванням знижок та надбавок, що розраховуються відповідно до пункту 3.4. цього договору, та не включає вартість послуг з транспортування вугілля постачальником рахунків, складених відповідно до первинних документів, наданих експедиторськими компаніями, належно завірені копії яких (крім залізничних накладних) постачальник зобов'язується надавати покупцю разом з рахунком на транспортування вугілля.

Постачальник зобов'язується здійснити поставку вугілля залізничним транспортом у відкритих справних люкових на піввагонах по відвантажувальним реквізитам, зазначеним покупцем у письмовій заявці на отримання вугілля (п.4.1 договору). Постачальник зобов'язується здійснювати відвантаження вугілля в залізничних вагонах відповідно до їх вантажопідйомності, а також завантажувати вугілля однорідним шаром по всій глибині, в справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття, тощо, вагони (п.4.5 договору).

Водночас, пунктом 4.10.1 договору передбачена можливість транспортування вугілля покупцем (позивачем) автомобільним транспортом та надання товарно-транспортної накладної, передбаченої п.4.10.7 договору. Постачальник зобов'язується своїми силами та засобами, за свій рахунок здійснювати відвантаження на автомобільний транспорт перевізника в місцях поставки, якими є склади, що розташовані за адресою: вул. Лутугінська, 127-Д, м. Луганськ, Луганської області (п.4.10.2 договору).

Додатком №1 від 26.08.2014 визначено Замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене, відповідно до якого кількість вугілля, що має постачатися визначено 7 830 тонн, кінцева дата поставки - за вимогою покупця. Також додатком визначено додаткові умови: закуповуване вугілля залишається на складі за адресою: вул. Лутугінська,127-Д, м. Луганськ.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано копії оформлених документів: договір, додаток до договору, акти прийому-передачі, посвідчення якості вугілля, видаткові накладні, податкові накладні, платіжне доручення.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судом апеляційної інстанції доводів контролюючого органу та фактичних обставин справи щодо відсутності реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентом по поставці вугілля, що було встановлено під час проведення перевірки, а також не надання належної оцінки доказам, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті. Відповідач стверджує, що надані позивачем первинні документи у своїй сукупності не підтверджують реального проведення господарських операцій, надані документи містять численні суперечності, непідтверджено якість товару, що є обов'язковим за умовами договору, судом також невраховано того, що такі операції мали бути проведені на території міста Луганська під час дії антитерористичної операції, недоведено транспортування товару, його зберігання в місті Луганську.

11. Товариством надано відзив на касаційну скаргу якому зазначено про обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції щодо реального характеру вчинених господарських операцій з придбання вугілля, що підтверджено належними первинними документами, натомість доводи контролюючого органу є необґрунтованими, у зв'язку з чим позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

12.1. Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

12.2. Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

12.3. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

12.4. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

12.5. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

12.6. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

12.7. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

13. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

13.1. Стаття 1.

13.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

13.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

13.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

13.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

14. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

14.1. Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

14.2. Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

16. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

17. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

18. Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

19. При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для проведення відповідних господарських операцій, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави, зокрема у вигляді податкового кредиту.

20. При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

21. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції), ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судом апеляційної інстанції), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму прибутку чи податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017), частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції після 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

22. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб'єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця їх здійснення, що обумовлені договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

23. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

24. Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо непідтвердження належним чином оформленими первинними документами та неможливості проведення операцій з придбання вугілля з урахуванням часу та місця здійснення таких операцій, а відповідно і неправомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за такими операціями, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішення судом першої інстанції) щодо оцінки доказів та дійшов обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати витрати податковий кредит з ПДВ за такими операціями.

25. Суд першої інстанції правильно вказав, що позивачем не підтверджено отримання (транспортування) товару від контрагента ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» та, як наслідок, можливість продажу ПАТ «Полтаваобленерго» вугілля уже на наступний день після укладення договору поставки №26.08/1 від 26.08.2014, з огляду на наступне.

Так суд першої інстанції встановив та з наданих позивачем документів вбачається, що договір поставки №26.08/1 підписано в.о. директора Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД" ОСОБА_9 у місті Києві 26.08.2014, у цей же день 26.08.2014 ОСОБА_9 підписано і акти прийому-передачі №№8-14 місцем підписання яких вказано місто Луганськ, проте будь - яких доказів, перебування в.о. директора Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД" ОСОБА_9, в м. Луганську 26.08.2014 позивачем надано не було (наказ на відрядження, подорожні листи службового автомобіля, білети, тощо). Така ж ситуація склалась і щодо підписання договорів поставки з ПАТ «Полтаваобленерго» 27.08.2014 в місті Києві, а актів прийому - передачі вугілля в м. Луганську 28.08.2014.

Договором поставки від 26.08.2014 передбачено транспортування товару залізницею, проте можлива поставка і автомобільним транспортом за домовленістю сторін за рахунок покупця (позивач), про що останній за два дні до початку перевезення має повідомити постачальника. Місцем відвантаження товару (вугілля), що є предметом поставки, є склади, що розташовані за адресою: вул. Лутугінська, 127-Д, м. Луганськ, Луганської області.

Суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки додатку №1 Додаток 1 до договору поставки від 26.08.2014 «Замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене», яким передбачено додаткові умови: закуповуване вугілля залишається на складі за адресою: вул. Лутугінська,127-Д, м. Луганськ, а отже вказане свідчить про те, що вугілля не повинно було перевозитись будь-яким транспортом.

Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що п. 9.2 договору поставки передбачено, що будь - які зміни та доповнення до договору мають юридичну силу тільки в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді як Додаткові угоди до Договору, підписані повноважними особами та скріплені печатками. Додаток 1 до договору поставки від 26.08.2014 «Замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене» не є Додатковою угодою, якою можуть вноситьсь зміни до основного Договору, а є Замовленням на поставку, що передбачено п. 4.2 договору на поставку.

Аналогічна ситуація вбачається і щодо договорів поставки № 14/08-1 та № 14/08-2, укладених позивачем з ПАТ «Полтаваобленерго» 27.08.2014.

Безпідставним є також і висновок суду апеляційної інстанції, що оскільки позивач є покупцем вугілля, а не його продавцем, то і договорів оренди для зберігання вугілля позивач не повинен був укладати. Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що право власності до покупця переходить з моменту підписання акту прийому - передачі партії вугілля, а отже враховуючи, що акти прийому - передачі підписані 26.08.2018 то відповідно і право власності на вугілля позивач набув саме 26.08.2018, а тому до моменту передачі вугілля ПАТ «Полтаваобленерго» вугілля мало бути передано на зберігання, проте будь - яких документів на зберігання чи оренду приміщення, складу для зберігання, а також понесених витрат по зберіганню позивачем надано не було.

Крім того, будь - яких доказів наявності у власності чи в оренді у ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» складських приміщень за адресою: м. Луганськ, вул.Лутугінська, 127-Д позивачем надано не було, а отже і спростовано посилання контролюючого органу на те, що за вказаною адресою знаходяться складські приміщення: ТД «Династия» (господарські товари); ТОВ «ТД «Марс» (господарські товари); ТОВ «Краснодонська Птахофабрика» (господарські товари); ТОВ «Меджик Фудс Індастріал Комплекс» (магазини - господарські товари); ТОВ «Фреіш Ф'юче» (магазини - продовольчі товари). За результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних контролюючим органом встановлено відсутність взаємовідносин, в т.ч. з надання послуг оренди чи зберігання, вказаних господарюючих суб'єктів з позивачем чи з ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест».

Також Суд зазначає, що згідно договору поставки від 26.08.2014 оплата за придбане вугілля мала бути здійснена протягом семи банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі вугілля, проте, як вбачається з платіжного доручення №234 (т. 2 а.с. 119) оплату позивачем проведено лише 31.03.2015.

Суд першої інстанції правильно встановив, що при вирішенні цієї справи однією з визначальних обставин є ситуація, яка склалась починаючи з 2014 року на частині території Донецької та Луганської областей, зокрема і в місті Луганську, оскільки господарські операції з постачання вугілля від контрагента до позивача, а в подальшому (на наступний день) і до ПАТ «Полтаваобленерго» фактично в повній мірі, згідно наданих позивачем первинних документів, мали відбувались саме в місті Луганську.

Спростування судом апеляційної інстанції факту неможливості господарської діяльності за вищевказаним договором поставки через військові дії у м. Луганську з посиланням на дані з Інтернет ресурсу щодо переходу м. Луганська під повний контроль бойовиків, які були надані позивачем, та повідомлення інформаційного агентства УНІАН, що м. Луганськ перейшло під повний контроль бойовиків саме в ніч на 4 вересня 2014 року, що є загальновідомою обставиною, а отже, на момент укладення договору позивачем з контрагентом, м.Луганськ перебувало на підконтрольній території України, колегія суддів вважає недоречним, оскільки по - перше, дані Інтернет ресурсів не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, по - друге, вказане повідомлення УНІАН не спростовує факту наявності бойових дій у м.Луганськ до 4 вересня 2014 року, що також є загальновідомою обставиною, яка свідчить на користь висновку про неможливість чи як мінімум складність щодо проведення господарських операцій з поставки товару.

Крім того, Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Отже, позивач враховуючи ситуацію, яка склалась в м.Луганську мав би виявити належну обачність у намірі здійснити господарські операції щодо товару, який безпосередньо знаходиться з зоні антитерористичної операції, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання такого договору, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, з аналізу вказаних договорів поставки не вбачається і доцільності проведення таких господарських операцій, оскільки прибуток, який закладено за умовами договорів (різниця від купівлі та подальшого продажу вугілля) складає 16 051,50 грн, що є неспіврозмірно ризикам, які вбачаються з таких операцій враховуючи ситуацію, яка на момент укладення таких договорів в м.Луганську.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи сертифікати від 15.08.2014 № 1732 та № 1733 не відповідають вимогам, передбаченим ГОСТ 30313 та Міжнародною системою кодифікації вугілля середнього та високого рангів, виданий Технічним комітетом України з стандартизації ТК-92 «Вугілля та продукти його перероблення» або організацією, що акредитована в системі УкрСЕПРО та в яких зазначено не всі відомості, які необхідно.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

27. Судом першої інстанції в повному обсязі встановлено фактичні обставини справи та досліджено господарські операції позивача з вищезазначеним контрагентом, за якими Підприємством було сформовано витрати та податковий кредит, оцінка доказів зроблена з огляду на приписи норм процесуального законодавства (ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України), надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і контролюючим органом.

28. Колегія суддів приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, натомість позивачем з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами попередніх інстанцій) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів щодо неправомірного включення до витрат та податкового кредиту операцій з придбання товару, які не спричинили настання реальних правових наслідків.

29. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми, що регулюють спірні відносини та встановлені обставини справи в сукупності, дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, а тому касаційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби підлягає задоволенню.

30. Відповідно до п. 4 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

31. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша ст. 352 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі №826/3610/16 скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду