Справа № 820/5134/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

08 жовтня 2018 р. Справа № 820/5134/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Білової О.В.,

за участі секретаря судового засіданні ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень від 10.09.2018 по справі № 820/5134/17 за позовом ОСОБА_3 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою від 10.09.2018, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_3»;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Ізюмської міської ради Харківської області, які здійснювали розробку та погодження проекту рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28 серпня 2018 року за № 1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_3»;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області з Ізюмської міської ради на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень).

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що після набрання законної сили рішення суду у цій справі він звернувся до відповідача з відповідною заявою про виконання судового рішення. Відповідач відмовив позивачу в задоволенні його заяви про затвердження проекту землеустрою з тих саме підстав, які вже були визнані судом у цій справі незаконними.

Від представника відповідача, Ізюмської міської ради Харківської області, - надійшло клопотання про повернення заяви у звязку з недотримання заявником вимог ст. 383 КАС України, обґрунтоване тим, що позивач не звертався до органів державної виконавчої служби для виконання рішення суду по цій справі в примусовому порядку. Також подано клопотання про відмову у винесенні окремої ухвали судом, оскільки рішення 71-ї сесії Ізюмської міської ради 7-го скликання від 28.08.2018 за № 1788 не було предметом розгляду по даній справі.

Представник позивача, ОСОБА_3 ОСОБА_6, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд заяви позивача без участі позивача та його представника.

Відповідач, начальник Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що рішенням по справі ГУ Держгеокадастру не було зобовязано вчиняти будь-які дії, тому вона просить суд розглянути заяву відповідно до приписів діючого законодавства.

Представник відповідача - Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Третя особа, фізична особа підприємець ОСОБА_5 - в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017, залишеною без змін Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 та Постановою Верхового суду від 14.08.2018, адміністративний позов ОСОБА_3 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано неправомірними дії начальника міськрайонного Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі та м. Ізюм ОСОБА_4 щодо включення у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданий 25.04.2017 за № 150/122-17, умов, при яких погоджується проект, скасовані окремі положення Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданого 25.04.2017 за № 150/122-17 Міськрайонним управлінням в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а саме: в частині встановлення умов врегулювання в рамках приписів, передбачених ст.20, ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, наступних питань, а саме: щодо категорії земель, за рахунок яких відбувається відведення земельної ділянки; щодо погодження у відповідному обсязі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та/або землекористувачами. Скасовано рішення Ізюмської міської ради Харківської області 47 сесії 7 скликання від 28 серпня 2017 року № 1221 Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_3. Зобовязано Ізюмську міську раду Харківської області повторно прийняти до розгляду заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального садівництва, розташовану по вул. Сосновій, 2 в м. Ізюм Харківської області, який розроблений ФОП ОСОБА_5, та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3.

Судове рішення набрало законної сили 27.03.2018.

Позивач 06.07.2018 звернувся до Ізюмської міської ради Харківської області з заявою про затвердження проекту землеустрою з урахуванням Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017.

Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області від 28.08.2018 №1788 прийнято до розгляду заяву гр. ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для індивідуального садівництва, розташованої по вул. Сосновій, 2 в м.Ізюм Харківської області, який розроблений ФО-П ОСОБА_5 Відмовлено гр. ОСОБА_3 у затвердженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по вул. Сосновій, 2 в м.Ізюм Харківської області», який розроблений ФО-П ОСОБА_5 Відмовлено гр. ОСОБА_3 у визначенні адреси земельній ділянці. Ухвалено розглянути повторно звернення гр. ОСОБА_3 після подання ним до Ізюмської міської ради належним чином завірених: - Оригінального примірника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для Індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по вул. Сосновій, 2 в м.Ізюм Харківської області, розробленого ФО-П ОСОБА_5; - Позитивного висновку щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), наданого за формою та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 580 «Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру»; - Позитивного висновку відділу містобудування та архітектури апарату виконавчого комітету Ізюмської міської.

Суд зазначає, що рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 28.08.2018 №1788 містить в собі ті ж саме підстави для повторного розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що й у скасованому у цій справі рішенні Ізюмської міської ради Харківської області 47 сесії 7 скликання від 28 серпня 2017 року № 1221 Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_3 (т.3, а.с. 143).

Також судом встановлено, що підготовлений проект вказаного рішення також містив в собі ті ж самі підстави, з яких пропонувалося відмовити в задоволенні заяви позивача. (т.3, а.с.140-142)

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки.

Також за змістом частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи.

Із зазначеного вбачається, що виконуючи рішення суду, відповідач зобов'язаний враховувати обставини, встановленні судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З системного аналізу вищезазначених норм права випливає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб'єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб'єктом владних повноважень дій зобов'язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

З огляду на обставини підготовки проекту та прийняття рішення відповідачем на виконання рішення суду по даній справі, суд приходить до висновку про те, що рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 28.08.2018 №1788 прийнято всупереч Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017, залишеної без змін Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 та Постановою Верхового суду від 14.08.2018, оскільки прийняте з тих самих підстав, які визнані необґрунтованими в ході розгляду справи, а отже заява про визнання вказаного рішення протиправним підлягає задоволенню.

При цьому вимога поданої позивачем заяви містить в собі також прохання скасувати рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_3».

Оскільки приписи ст. 383 КАС України не передбачають можливості вирішення питань про скасування рішень, прийнятих на виконання рішень суду, в цій частині в задоволенні заяви позивача належить відмовити.

Щодо клопотання представника Ізюмської міської ради Харківської області про повернення заяви позивача в порядку, визначеному ст. 383 КАС України, яке обґрунтоване тим, що позивач не звертався до органів державної виконавчої служби України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) імя (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) імя (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день предявлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Надаючи оцінку обґрунтованості клопотання представника відповідача, суд зазначає, що статтею 383 КАС України передбачений інститут судового контролю за виконанням судових рішень. При цьому, виконання рішення суду може здійснюватися як в порядку добровільного виконання, так і примусового виконання органами державної виконавчої служби України.

Тлумачення представником Ізюмської міської ради Харківської області наведених приписів ч. 2 ст. 383 КАС України є формальним та не відповідає сутності приписів ст. 383 КАС України.

Отже, заява позивача не може бути визнана такою, що не відповідає вимогам ст. 383 КАС України виключно у звязку з тим, що рішення суду по справі № 820/5134/17 виконувалося відповідачем у добровільному, а не в примусовому порядку.

З огляду на зазначене, відсутність в поданій заяві даних щодо відкритого виконавчого провадження у звязку з тим, що рішення суду не предявлялося до примусового виконання, не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених абз.2 ч.5 ст. 383 КАС України.

Щодо питання про постановлення окремої ухвали суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частинами 1, 5 ст. 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Аналізуючи вказані приписи чинного процесуального законодавства щодо порядку та підстав винесення судом окремої ухвали, суд приходить до висновку, що вказані приписи мають тлумачитися та застосовуватися у їх взаємодії, отже винесення окремої ухвали є правом суду.

Разом з цим, при вирішенні даного питання суд враховує наступні приписи діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження, зокрема: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; та б) делеговані повноваження, зокрема: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невідємною частиною протоколу сесії ради. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом. Отже, питання дисциплінарної відповідальності вказаною нормою не врегульоване.

Зважаючи на те, що відповідач у справі є колегіальним органом, який приймає рішення шляхом голосування, посадові особи, які розробляли проект рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 не є сторонами по справі, а також з огляду на те, що у резолютивній частині Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 не міститься зобовязання відповідача прийняти певне рішення, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача в частині винесення окремої ухвали.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.

Позивачем разом із заявою надано акт здачі-приймання наданих послуг від 07.09.2018, з якого вбачається, що за вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складання від імені ОСОБА_3 заяви в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень в межах виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 820/5134/17 витрачено чотири години робочого часу вартість правничої допомоги складає 1500,00 грн без ПДВ.

На підтвердження понесених позивачем витрат до суду також надано відповідну квитанцію від 07.09.2018 про оплату позивачем правничої допомоги на користь ФО-П ОСОБА_7 у розмірі 1500 грн.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням того, що заява позивача задоволена частково, та виходячи з принципу співмірності, суд вважає за можливе стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 750,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 249, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання Ізюмської міської ради про повернення заяви ОСОБА_3 відмовити.

Заяву ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень від 10.09.2018 по справі № 820/5134/17 за позовом ОСОБА_3 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_3».

В задоволенні заяви ОСОБА_3 в частині скасування рішення та постановлення окремої ухвали відмовити.

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області (пл. Центральна, 1, м. Ізюм, Харківська обл., 64309, код 26201641) на користь ОСОБА_3 (вул. Челюскіна, буд. 2, м. Ізюм, Харківська область, 64305, РНОКПП: НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 750,00 грн (сімсот п'ятдесят гривень).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали виготовлено 12 жовтня 2018 року.

Суддя Білова О.В.