Справа № 804/4601/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 р. Справа № 804/4601/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, -
25.09.2013 року Державний вищий навчальний заклад «Український державний хіміко-технологічний університет» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати дії Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо винесення постанови № Д-69-ю про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет», неправомірними;
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 23.07.2013 року начальник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, розглянувши матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 16.07.2013 року, акт від 16.07.2013 року та припис від 16.07.2013 року, виніс постанову № Д-69-ю, якою визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.п.2 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та наклав штраф у сумі 51 615,00 грн. Вказане рішення позивач вважає таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідачем не визначено до якої категорії складності відносяться будівлі, які знаходяться на території спортивно-оздоровчого табору «Дубовий гай» (Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Дачна, 144) та на думку відповідача, експлуатуються не прийнятими в експлуатацію. Крім того, позивач вказує, що не експлуатує вбиральню літера к1, вмивальник літера в1, склад літера М1, склад літера Н1, господарську будівлю, приблизними розмірами 3,1мх3.5м та прибудову приблизними розмірами 2.5мх2м із силікатної цегли до будівлі для відпочинку літера З, оскільки вказані обєкти в основному побудовані в 1965-1968 роках, мають значний процент зносу (55-100%) та підлягають списанню. Також позивач посилається на розпорядження ректора від 27.06.2013 року № 12, яким заборонено експлуатувати будівлі та споруди, що знаходяться на території СОТ «Дубовий гай», а саме: вмивальник літера В1; прибудову до будівлі для відпочинку літера З; будівлю для відпочинку літера І; вбиральню для ізолятора літера К1, незакінчене будівництво літера М; склад літера М1; склад літера Н1; склад літера О; прибудова до приміщення для відпочинку літера У. на підставі викладеного позивач вважає, що він не порушував законодавство України у сфері містобудівної діяльності та не може бути притягнутий до фінансової відповідальності.
В судове засідання 21.11.2017 року позивач не зявився, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.
Відповідач - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, який являється правонаступником Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував, подав до суду заперечення, які залучені до матеріалів справи та в яких відповідач пояснив, що посадовими особами відповідача було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на обєкті позивача, в ході якої було встановлено наявність на території бази відпочинку обєктів самочинного будівництва у відповідності з даними технічного паспорту від 22.03.2002 року. Крім того, перевіркою встановлено, що на території табору без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, збудовано господарську будівлю приблизно розмірами 3.1х3.5 м та влаштовано прибудову приблизно розмірами 2.5х2 м із силікатної цегли, до будівлі для відпочинку літ.З, які після будівництва експлуатуються не прийнятими в експлуатацію, що є порушенням ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Встановивши допущені порушення, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про накладення штрафу, а отже, оскаржуване рішення винесено обґрунтовано на підставі чинного законодавства та у межах наданих відповідачу повноважень.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
З огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
16 липня 2013 року на підставі вимоги Новомосковської міжрайонної прокуратури від 03.07.2013 року №75-2348вих.13, наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області № 04 ОД від 22.01.2013 року та направлення від 05.07.2013 року №1523/12 відповідачем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» на обєкті будівництва: Спортивно оздоровчий табір «Дубовий гай», що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул.Дачна, 144.
Направлення на перевірку від 05.07.2013 року №1523/12 перед проведенням перевірки було пред'явлено керівнику табору, що підтверджується підписом на копії направлення, посадові особи відповідача були допущені до проведення перевірки та перевірку проведено в присутності та за участю представників позивача - керівника табору ОСОБА_1 та інженера експлуатаційно-технічного відділу університету - ОСОБА_2
За результатами вказаної перевірки відповідачем 16 липня 2013 року складено акт перевірки та протокол про вчинення правопорушення.
Як вбачається з акту від 16.07.2013 року, під час перевірки встановлено, що будівельні роботи на території табору не проводяться, табір експлуатується. В ході проведення перевірки надано технічний паспорт на об'єкт від 22.03.2002 року, в якому містяться дані щодо самовільного будівництва вбиральні літ. к1, вмивальника літ. в1, складу літ. М1, складу літ. Н1. Також встановлено, що на території табору без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, збудовано господарську будівлю із приблизними розмірами 3.1 м. х 3.5 м. та влаштовано прибудову із приблизними розмірами 2.5 м. х 2 м. із силікатної цегли до будівлі для відпочинку літ. З, що є порушенням статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зазначені об'єкти після їх будівництва експлуатуються не прийнятими в експлуатацію, що є порушенням частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Будь-яких зауважень представників позивача щодо виявлених порушень, а саме, щодо проведення самочинного будівництва прибудов та щодо експлуатації будівель не прийнятих в експлуатацію, на час складання акту не було.
З метою усунення виявлених порушень відповідачем на підставі статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю» було складено припис від 16.07.2013 року про усунення порушення згідно вимог діючого законодавства у термін до 16.08.2013 року та протокол про правопорушення від 16.07.2013 року.
23 липня 2013 року на підставі протоколу, акта та припису від 16 липня 2013 року відповідач прийняв постанову № Д-69-Ю про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.п. 2 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у розмірі 51 615,00 грн.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038 VI (далі Закон України № 3038 VI) встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 ( далі Порядок № 553).
Відповідно до пункту 7 Порядку № 553, підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимоги правоохоронних органів про проведення перевірки.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобовязана предявити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.
Згідно пункту 9 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється в присутності субєктів містобудування або їх представників, які будують або збудували обєкт будівництва.
За приписами пункту 11 Порядку № 553, посадові особи під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушення та акти перевірок, накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом, видавати обовязкові для виконання приписи.
За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта, складається протокол разом з приписом про усунення виявлених порушень чи зупинення будівельних робіт (пункти 16, 17 Порядку № 553).
В силу пункту 20 Порядку № 553, протокол та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що до повноважень відповідача входить здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності згідно вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку № 553 - винесення постанови.
Матеріалами справи підтверджується, що будь-яких порушень відповідачем в ході перевірки та прийняття оскаржуваної постанови від 23.07.2013 року № Д-69-ю, допущено не було, а постанова про накладення штрафу прийнята відповідачем у межах повноважень та з дотриманням вимог Порядку № 553, а тому, позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови неправомірними, задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про визнання нечинною та скасування постанови відповідача від 23.07.2013 року №Д-69-Ю, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо обєктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорії складності.
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», усі обєкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на І,ІІ,ІІІ,ІV і V категорії складності. Категорія складності обєкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого обєкта будівництва. Віднесення обєкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.
З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 року № 208/94 - ВР, стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання обєктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Таке положення закріплено у цьому Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21 вересня 2000 року № 1988-III).
19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» викладено у новій редакції, пунктом 6 частини другої статті 2 якої передбачено, що субєкти містобудування, які є замовниками будівництва обєктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання обєктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність обєкта до експлуатації чи акті готовності обєкта до експлуатації.
Зважаючи, що статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, положення п. 6 ч. 2 ст. 2 Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання обєктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулюють питання відповідальності тих субєктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема, розпочали відповідне будівництво та не ввели в експлуатацію відповідні обєкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, передбачені п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (в редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI) штрафні санкції можуть бути застосовані до субєкта містобудування лише у випадку вчинення ним відповідних порушень після 19 січня 2012 року.
Судом встановлено, що в ході проведення перевірки, за результатами якої складено акт від 16.07.2013 року, позивачем було надано технічний паспорт на об'єкт від 22.03.2002 року, в якому містяться дані щодо самовільного будівництва вбиральні літ. к1, вмивальника літ. в1, складу літ. М1, складу літ. Н1.
При цьому, у вказаному паспорті від 22.03.2002 року були відсутні відомості про господарську будівлю приблизно розмірами 3.1х3.5 м та прибудову приблизно розмірами 2.5х2 м із силікатної цегли до будівлі для відпочинку літ.З, що підтверджує побудову вказаних обєктів після 2002 року.
Отже, доводи позивача про те, що вказані в акті перевірки будівлі побудовані ще у 1965-1968 р.р., не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідних доказів позивачем не надано, а дані про самовільне будівництво зафіксовані у технічному паспорті, який був складений 22.03.2002 року.
Факт наявності на території табору вищевказаних самовільно збудованих будівель та їх експлуатація позивачем не прийнятими в експлуатацію на момент проведення перевірки підтверджується актом перевірки, а також копіями фотокарток, наявних в матеріалах справи.
Згідно розрахунку категорії складності самовільно збудованих обєктів на території СОТ «Дубовий гай» відповідно до п.5.1 Таблиці 1 та додатку «А» ДБН В.1.2-14-2009р. визначено, що самовільно збудовані обєкти: вбиральня літ. к1, вмивальник літ.в1, склад літ. М1, склад літ. Н1,господарська будівля та будівля для відпочинку літ.З, розташовані на території СОТ «Дубовий гай», відносяться до класу наслідків (відповідальності) обєкту будівництва СС-1, у звязку з чим, зазначені обєкти можливо віднести до першої та другої категорії складності.
Щодо посилань позивача на те, що оскаржувана постанова не містить категорії складності до якої відносяться вищевказані споруди, то такі доводи позивача є необґрунтованими, оскільки ні норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ні норми Порядку №553 не містять обовязку зазначати у постанові про накладення штрафу категорії складності обєкта з урахуванням того, що збудовані будівлі є обєктами самочинного будівництва та ні проектною організацією, ні позивачем, як замовником будівництва, проектна документація не виготовлялась.
За приписами вимог частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції закону на момент виникнення спірних відносин), експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Пунктом 6 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, що субєкти містобудування, які є замовниками будівництва обєктів( у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення, зокрема, експлуатація або використання обєкта будівництва, не прийнятих в експлуатацію обєктів І категорії складності у розмірі вісімнадцяти мінімальних заробітних плат; обєктів ІІ категорії складності у розмірі сорока пяти мінімальних заробітних плат.
Доказів наявності у позивача документів, які підтверджують введення обєктів будівництва, розташованих на території табору «Дубовий гай», в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, матеріали справ не містять.
При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного рішення посилання позивача на те, що вказані в акті перевірки від 16.07.2013 року обєкти не експлуатуються згідно розпорядження позивача від 27.06.2013 року з огляду на те, що посадовими особами відповідача після 27.06.2013 року, а саме 16.07.2013 року зафіксовані факти експлуатації вказаних будівель, що підтверджується копіями наявних у справі фотокарток вказаних будівель.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3