Справа № 805/3972/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 р. Справа№805/3972/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., при секретарі судового засідання Хороші С.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (юридична адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібнехта, 177а, )

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-й Таганрозької дивізії, буд. 114 , )

про визнання протиправними дій, визнання нечинним та скасування рішення від 13.03.2018 року № -97

За участі представників сторін:

представника позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області, податковий/контролюючий орган), в якій просить суд визнати протиправними дії та скасувати рішення від 13.03.2018 року № -97 про застосування штрафних санкцій в розмірі 71 451,83 грн. та нарахування пені в розмірі 4 812,12 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі на 30 (тридцять) днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09 жовтня 2018 року.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування поданої позовної заяви, позивач зазначив, що оскаржуване рішення податкового органу є незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, оскільки, на думку позивача, Костянтинівське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» як платник єдиного внеску, визначений пунктом 9.4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був звільнений від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Окрім того, мотивуючи вимоги позовної заяви позивач зазначив, що Костянтинівським ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» 29.10.2014 року було отримано сертифікат Торгово-промислової палати України, який затверджує наявність обставин непереборної сили щодо сплати податків та ці обставини діють до цього часу.

До того ж, позивач зауважив, що остання податкова вимога, яку отримувало Костянтинівське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» № Ю-9-671-23 від 02.08.2016 року про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 151463,77 грн. була сплачена позивачем у повному обсязі 12.08.2016 року. Після цього періоду Костянтинівське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» не отримувало вимоги про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, позивач зазначив, що ним неодноразово були направлені листи вих. від 15.08.2016 року № 258/03, від 29.08.2016 року № 1211/03, від 29.08.2016 року № 1013/03, від 01.07.2016 року № 767/03, про відкликання попередніх податкових вимог у зв'язку з повною сплатою боргу, які були прийняті Костянтинівською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області належним чином засвідчені відповідним штампом, проте відповіді так і не було отримано.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у його позовній заяві та просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Так, у наданому відзиві, доводи якого підтримав представник відповідача у судовому засіданні, відповідач зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином не виконувались норми статті 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок за вересень 2016 року - червень 2017 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.

За порушення термінів сплати ГУ ДФС у Донецькій області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.03.2018 № -97, відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, на думку відповідача, рішення за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.03.2018 № -97 застосовано правомірно.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги той факт, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, відповідач просив суд вважати вимоги позивача безпідставними та відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування рішення від 13.03.2018 року № -97 про застосування штрафних санкцій в розмірі 71 451,83 грн. та нарахування пені в розмірі 4 812,12 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, додаткових поясненнях та письмових запереченнях, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (юридична адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібнехта, 177а, ) зареєстрований 03.09.2007 року за № 1 026990, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Марiупольській об'єднаній державній податковій iнспекцiї Головного управлiння ДФС у Донецькiй областi.

Костянтинівське виробниче управління водопроводно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» без права юридичної особи, місцезнаходження: 85106, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. П. Ангеліної, буд. 15, перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Костянтинівській об'єднаній державній податковій iнспекцiї Головного управлiння ДФС у Донецькiй областi.

Відповідач Головне управління ДФС у Донецькій області є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Як вбачається з наявних матеріалів справи, що податковим органом 13 березня 2018 року було прийнято рішення № -97 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до Костянтинівського виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» застосовано штраф у розмірі 71 451,83 грн. за період з 21.10.2016 до 15.08.2017 року та нараховано пеню у розмірі 4 812,12 грн.

Зазначене рішення було оскаржено позивачем до Державної фіскальної служби України та за наслідками розгляду скарги підприємства рішенням ДФС України від 26.04.2018 року № 14940/6/99-99-11-02-02-25 зазначену скаргу залишено без задоволення.

Судом встановлено, що позивачем на адресу Костянтинівської ОДПІ були подані заяви відповідно до статті 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 05.11.2014 року вих. № 1647/10, 22.12.2015 року № 1936/10.

Окрім того, судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що позивачем було направлено заяву від 15.08.2016 року № 958/03 про відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 151 463,77 грн., яка виникла станом на 31.07.2016 року, у якому було повідомлено, що станом на 12.08.2016 року сума боргу за вимогою № Ю-9-671-23 від 02.08.2016 року сплачена підприємством в повному обсязі.

29 серпня 2016 року підприємством було направлено заяву, у якій позивач просив Костянтинівську ОДПІ відкликати вимогу № Ю-9-671-23 від 05.07.2016 року у звязку з повною сплатою суми боргу (недоїмки) у розмірі 280 455,94 грн., яка виникла станом на 30.06.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Одночасно, до Костянтинівської ОДПІ було направлено заяву про відкликання вимоги № Ю-9-671-23 від 05.05.2016 року у звязку з повною сплатою суми боргу (недоїмки) у розмірі 511 255,56 грн., яка виникла станом на 30.04.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

01 липня 2016 року позивачем подано заяву про відкликання вимоги № Ю-9-671-23 від 04.04.2016 року у звязку з повною сплатою суми боргу (недоїмки) у розмірі 669 681,21 грн., яка виникла станом на 31.03.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Факт сплати підприємством заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за період 2016 та 2017 років.

Вирішуючи адміністративну по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (надалі Закон № 2464).

Відповідно до положень статті 1 зазначеного Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було внесено зміни до Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.

Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) ( в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. На час виникнення спірних правовідносин, Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО тривав.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (втратило чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Костянтинівку.

Отже, місто Костянтинівка Донецької області, на території якого розташовано Костянтинівське ВУВКГ КП «Вода Донбасу» та Костянтинівська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, в якій на обліку як платник єдиного внеску перебуває відокремлений підрозділ позивача, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Отже, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, якою є спірне рішення.

Окрім того, як вбачається з наявних матеріалів справи факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, де розташований позивач підтверджується сертифікатом (висновком) № 1216 про настання обставин непереборної сили, виданий Торгово-промисловою палатою України.

В контексті викладеного, суд зазначає, що позивач, в даному випадку, звільнений від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Однак, як було встановлено судом раніше зобовязання зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у позивача відсутнє, у звязку з повною сплатою суми боргу.

Стосовно посилання відповідача, що доповнення розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911), суд зазначає, що дійсно зазначена норма з 01 січня 2016 року втратила чинність, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, разом з тим збереглася в Законі № 2464. Пункт 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжує свою дію в часі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №805/2856/17-а.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас суд зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість предявленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем за подання до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 118,89 грн. згідно платіжного доручення від 03 квітня 2018 року № 428 /арк. справи 73/.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 3 118,89 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 287, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними дій, визнання нечинним та скасування рішення від 13.03.2018 року № -97 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 13 березня 2018 року № -97 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску у розмірі 71 451,83 грн. у вигляді штрафу та 4 812,12 грн. щодо нарахування пені

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-й Таганрозької дивізії, буд. 114 , ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (юридична адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібнехта, 177а, ) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 09 жовтня 2018 року. Повний текст рішення складено та підписано 18 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.