Справа № 643/992/18
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 643/992/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Ральченка І.М. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання - Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 року, (суддя Мельникова І.Д.) по справі № 643/992/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області

про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2016 року ВП № 39285807, ВП 46232926, ВП 46239822;

- зобов'язати відповідача направити виконавчі документи в Держказначейство України;

- визнати дії виконавця протиправними;

- поновити строк на звернення до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невірного вирішення справи.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі - відповідач) відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не вирішив питання про поновлення строку звернення до суду.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що нею своєчасно були оскаржені зазначені постанови державного виконавця до Дзержинського районного суду м. Харкова, проте з процесуальних підстав справа не розглянута, в підтвердження чого надала копії ухвал суду.

Відповідно до ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом 29.01.2018 року. предметом позову є постанови державного виконавця від 14.12.2016 року, з січня 2017р. позивач зверталася до суду за захистом своїх прав з позовом про скасування зазначених постанов, за наслідками якого ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2017р. відмовлено в відкритті провадження. Зазначена ухвала набрала законної сили відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018р.

Колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку для звернення до суду, у зв'язку з чим строк звернення до суду підлягає поновленню.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2013 року по справі № 643/4734/13-а зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 06.12.2008 р. з урахуванням фактично сплачених сум.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2014 року по справі № 643/21225/13-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районні м. Харкова нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2014 року по справі № 643/12937/14-а зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату державної соціальної допомоги, як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. і ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", за період з 05.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням фактично виплачених за цей період сум.

Зазначені судові рішення набрали законної сили, на їх виконання видано виконавчі листи № 643/4734/13-а від 19.07.2013 року, № 643/21225/13-а від 24.04.2014 року, № 643/12937/14-а від 15.01.2015 року, які пред'явлені для виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та по яким відкрито виконавчі провадження відповідно ВП № 39285807, ВП № 46232926, ВП №46239822 (а.с. 13, 15, 17).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник за виконавчим провадженням УПФУ в Московському районі м. Харкова повідомило державного виконавця, що пенсію ОСОБА_1 перераховано згідно судових рішень, однак виплати будуть здійснюватись за умови бюджетного фінансування, на підтвердження чого надало довідки від 25.10.2015р.,26.10.2016р. та 25.01.2016р. (а. с. 70 - 73).

14.12.2016 року постановами державного виконавця ВП № 39285807, ВП № 46232926, ВП №46239822 на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто виконавчі документи стягувачеві, а саме виконавчі листи № 643/4734/13-а від 19.07.2013 року, № 643/21225/13-а від 24.04.2014 року, № 643/12937/14-а від 15.01.2015 року (а.с. 12, 14, 16).

Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлено, що судові рішення по справах № 643/4734/13-а, 643/21225/13-а, 643/12937/14-а не виконані пенсійним органом в повному обсязі, оскільки здійснено лише перерахунок пенсії, а виплати пенсії не проведені з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Доказів вчинення державним виконавцем усіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення, а також наявності обставин, зазначених п.9. ч.1 ст.37 Закону України " Про виконавче провадження" відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В п. 38 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Жовнер проти України» зазначено, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанови від 14.12.2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення виконавчого документа стягувачеві є протиправними та підлягають скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача направити виконавчі документи в Держказначейство України, колегія суддів вважає таку вимогу передчасною у зв'язку з відсутністю доказів відмови відповідача вчинити такі дії.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 287,310, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 по справі № 643/992/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанови Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про повернення виконавчого документа від 14.12.2016 року ВП № 39285807, ВП 46232926, ВП 46239822.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді І.М. Ральченко О.В. Присяжнюк