Справа № 360/2690/17
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року м. Київ Справа № 360/2690/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа:Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації,
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача, що виявились у відмові визнати за ним статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення; зобов'язати відповідача визнати за ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати йому посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 1986 році він був залучений до складу невоєнізованого формування Цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, а відтак має право на отримання статусу інваліда війни та посвідчення встановленого зразка відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26.12.2017 адміністративну справу № 360/2690/17 передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 наведену вище адміністративну справу прийнято до провадження та залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 360/2690/17 та призначено підготовче засідання на 30.03.2018 о 15 год. 00 хв.

У підготовчому засіданні, призначеному на 30.03.2018, судом було відкладено судовий розгляд справи на підставі вимог пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Призначено дату, час та місце наступного підготовчого засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2018 о 12 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 22.06.2018, учасники справи не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 110-112).

Матеріали справи містять також клопотання позивача та представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 82, 113).

У свою чергу причини неявки представника відповідача у судове засідання суду невідомі. Письмових клопотань про розгляд справи за відсутності представника відповідача або про відкладення судового засідання із повідомленням причин неявки до суду не надходило. Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

У свою чергу від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона підтримує позицію позивача по справі. Проте, жодних даних про залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації у його поясненнях не наведено.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи по суті учасники справи повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами (протокольна ухвала Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2018).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 08.02.1986 по 12.06.1990 працював у Бородянському АТП 31035 на посаді водія автобуса.

Як свідчать матеріали справи, з 29.04.1986 по 05.05.1986 позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Вказані обставини підтверджуються даними, наведеними у маршрутному листі, виданому Відкритим акціонерним товариством "Бородянське АТП 13227" (правонаступник архіву Бородянського АТП 09035, Бородянського АТП 31035 та Бородянського АТП 13237), посвідченні про відрядження № 48 від 29.04.1986 Бородянського АТП 31035 та графіку регулярності руху автобусу № 202965, з яких вбачається, що у наведений вище період позивач був відряджений в зону відчуження для виконання робіт - перевезення пасажирів (а.с. 52, 53, 56).

За наведених обставин, 16.09.2009 Київською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А № НОМЕР_1 (а.с. 45).

04.09.2009 ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 03.07.2009 № 764-1552 (а.с. 49) та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії КИО-1 № 331671 (а.с. 48).

З огляду на викладене, позивач, посилаючись на положення пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, звернувся до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації із заявою про визнання за ним статусу інваліда війни.

Листом від 14.12.2017 № 4955/06 Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації відмовило позивачу у визнанні за ним статусу інваліда війни та видачі йому посвідчення встановленого зразка у зв'язку з ненаданням ним документів, що підтверджують факт його залучення до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони.

Не погоджуючись з діями відповідача, що виявились у відмові визнати за ним статус інваліда війни та видати посвідчення встановленого зразка, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до приписів частини другої статті 4 Закону № 3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У свою чергу в силу положень пункту 9 частини другої статті 7 зазначеного Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами частини першої статті 18 Закону № 3551-XII ветеранам війни (до яких в силу положень статті 4 цього Закону належать інваліди війни) вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 на виконання вимог статті 18 зазначеного (далі - Положення № 302), документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації , є посвідчення.

"Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (пункт 7 Положення № 302).

"Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (пункт 10 Положення № 302).

Таким чином, видача посвідчення інваліда війни є виключною компетенцією Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації за наслідками визнання за позивачем статусу інваліда війни.

При цьому обов'язковими умовами, за наявності яких у особи виникає право на набуття статусу інваліда війни є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція висловлена судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах Верховного суду від 10.05.2018 в адміністративній справі № 279/12162/15-а та 07.06.2018 в адміністративній справі № 377/797/17.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджується документально, що у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Водночас, як вже зазначалось судом вище, для набуття статусу інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, крім факту участі особи в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з їх ліквідацією, необхідною умовою є участь такої особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

У свою чергу, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов'язковою умовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб.

Крім того, жодних доказів, які б підтверджували залучення Бородянського АТП 31035, де працював позивач, до відповідних формувань Цивільної оборони, позивачем також не подано.

При цьому посилання позивача на те, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, не приймаються судом до уваги, оскільки крім формувань Цивільної оборони у ліквідації таких наслідків брали участь формування, які створювались в іншому, ніж невоєнізовані формування Цивільної оборони, порядку.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для відмови у задоволенні даного адміністративного позову є відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Відтак, у разі зібрання додаткових доказів, ОСОБА_1 не позбавлений права повторно звернутись до органу праці та соціального захисту населення із заявою про визнання за ним статусу інваліда війни.

За наведених обставин суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що Законом № 3551-XII не встановлено перелік доказів, на підставі яких може бути встановлений факт залучення особи до складу формувань Цивільної оборони, а відтак його вимога щодо необхідності подання позивачем довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про його залучення до формувань Цивільної оборони, займану посаду та документів про роботу, яку він виконував під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є безпідставною.

Суд також констатує, що листи Міністерства праці та соціальної політики України від 25.05.2009 № 631/0/15-09/014 та Головного управління праці соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 14.03.2008 № 05/728 та 07.05.2008 № 07-19/1415, які відповідач використав для обґрунтування своєї позиції щодо необхідності подання наведених вище документів, не є нормативно-правовими актами, носять лише інформаційно-роз'яснювальний характер та не утворюють підстав для визнання чи відмови у визнанні за особою статусу інваліда війни.

З огляду на викладене, факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони може бути підтверджено будь-якими фактичними даними, що містять інформацію про вказані обставини.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.