Справа № 0240/2509/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

26 вересня 2018 р. Справа № 0240/2509/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

за участю представників сторін:

секретаря судового засідання: Гродської В.О.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовом:

ОСОБА_1

до Калинівської міської ради Вінницької області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Калинівської міської ради Вінницької області щодо невнесення змін до п. 1.2 рішення сесії № 47 від 15 березня 2018 р. 36 сесії 7 скликання в частині, що стосується заміни слів "технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" на слова «технічна документація про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками».

- зобовязати Калинівську міську раду Вінницької області розглянути на черговій сесії мою заяву щодо внесення змін до п. 1.2 рішення сесії № 47 від 15 березня 2018 р. 36 сесії 7 скликання в частині, що стосується заміни слів "технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" на слова "технічна документація із землеустрою про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення її межовими знаками".

Рішенням №143 від 25 травня 2010 р. 35 сесії 5 скликання Калинівської міської ради позивачу надано дозвіл на передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1136 га., з них 0,10 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,0136 га. для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням Калинівською міськрадою дозволено позивачу виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку. Зібравши необхідний пакет документів, позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо виготовлення проекту технічної документації на земельну ділянку. Розглянувши документи в ГУ Держгеокадастру повідомили, що рішення сесії Калинівської міськради за своїм змістом не відповідає вимогам ЗУ Про землеустрій та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Калинівської міськради про внесення змін до прийнятого нею рішення щодо моєї земельної ділянки. Міськрадою ще двічі приймались рішення, якими вносились зміни до основного рішення, однак прийняті зміни також не відповідали вимогам законодавства. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03.08.2018 відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 06.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача та позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В обґрунтування власної позиції зазначили, що порушене позивачем питання регулюється Законом України «Про землеустрій», а тому вносити зміни у рішення міської ради в частині заміни слів «та закріплення їх межовими знаками» не має необхідності. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, Калинівська міська рада прийнявши рішення №47 від 15.03.2018 «Про внесення змін до власних рішень та рішень виконавчого комітету міської ради» за заявою ОСОБА_4 діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, вказані у позовній заяві вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до відзиву на позовну заяву зазначено, що порушене позивачем питання регулюється Законом України «Про землеустрій», а тому вносити зміни у рішення міської ради в частині заміни слів «та закріплення їх межовими знаками» не має необхідності. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, Калинівська міська рада, прийнявши рішення №47 від 15.03.2018 «Про внесення змін до власних рішень та рішень виконавчого комітету міської ради» за заявою ОСОБА_4 діяла лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, уповноваженого представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до письмових пояснень на позовну заяву представником Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області зазначено, що вирішення питання, порушеного в позовній заяві не відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому під час вирішення даної справи покладається на розсуд суду.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено.

Рішенням №143 від 25 травня 2010 р. 35 сесії 5 скликання Калинівської міської ради було надано ОСОБА_4 дозвіл на передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1136 га., з них 0,10 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,0136 га. для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням Калинівської міськради позивачу дозволено виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку.

Зібравши необхідний пакет документів, позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо виготовлення проекту технічної документації на земельну ділянку. Розглянувши вказані документи ГУ Держгеокадастру ОСОБА_4 повідомили, що рішення сесії Калинівської міськради за своїм змістом не відповідає вимогам ЗУ «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Позивач неодноразово зверталась до Калинівської міськради про внесення змін до прийнятого рішення щодо земельної ділянки. Як зазначає позивач, міською радою ще двічі приймались рішення, якими вносились зміни до основного рішення , однак прийняті зміни також не відповідали вимогам законодавства.

Так 21 грудня 2017 року, рішенням №289, 32 сесії 7 скликання Калинівської міськради внесено зміни до тексту до змінено назву технічної документації, яке було надане до ГУ Держгеокадастру.

Листом від 20.02.2018 р. № 0-2-0.15-1896/2-18 ( а.с. 8) ГУ Держгеокадастру повідомило, що представлене рішення Калинівською міськрадою не відповідає вимогам законодавства і це не дає можливості прийняти його до виконання. Як вбачається з даної відповіді в рішенні міськради вказано невірно формулювання - «технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Згідно ЗУ «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками в рішення органу місцевого самоврядування повинно міститись формулювання - «технічна документація про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками».

Так, Калинівська міська рада 15.03.2018 р. своїм рішенням №47 36 сесії 7 скликання внесла зміни до рішення про дозвіл на приватизацію ОСОБА_4 присадибної земельної ділянки. Позивач вважає, що у прийнятих змінах до рішення не було чітко сформульовано назву технічної документації як - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками», було зазначено формулювання - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Дане рішення сесії Калинівської міськради знову не було прийнято до провадження ГУ Держгеокадастру і ОСОБА_4 в чергове відмовили у виготовленні технічної документації на присадибну ділянку.

Позивач була вимушена звертатись до Калинівської міськради, через «гарячу телефонну лінію» Кабінету міністрів України, про нове внесенні змін до їх рішення стосовно приватизації земельної ділянки. На свої звернення позивач отримали листи-відмови у розгляді її питання.

ОСОБА_4 зазначила, що надійшов лист-відмова від 31.05.2018 № 02-1-876 де окрім інших питань міська рада посилається на прийняте рішення №47 від 03.05.2018. З аналогічним змістом позивач отримала лист відмову від Калинівської міськради від 01.06.2018 р. № 02-1-880 де також окрім інших питань відмовлено в задоволенні звернення позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Приписами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пп. 9,10 п. б, ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

Статтею 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На підставі вимог частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В силу вимог частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування, який приймає відповідне рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення або формування нової земельної ділянки.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

При цьому, статтею 55 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність" від 23.12.1998 № 353-XIV суб'єктами топографо-геодезичної і картографічної діяльності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у галузі топографо-геодезичної і картографічної діяльності, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; Міністерство оборони України та його спеціальні підрозділи; інші центральні та місцеві органи виконавчої влади; юридичні та фізичні особи, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням та у складі яких за основним місцем роботи є сертифікований інженер-геодезист, що є відповідальним за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт.

Згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій» Розробниками документації із землеустрою є:

- юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою;

- фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Відповідно до вимог ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Таким чином, для розробки технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки позивачу необхідну звернутись до юридичної особи, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізичної особи - підприємця, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Положеннями Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень міських рад відноситься розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність. Громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянам правил добросусідства та, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Частина 2 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно пункту 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376) (далі за текстом - Інструкція) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини «і» статті 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, а одним із видів документації із землеустрою, зокрема є - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так, рішенням №47 36-ої сесії Калинівської міської ради 7-го скликання від 15.03.2018 р., відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядуванні в Україні» розглянуто заяви громадян про внесення змін до деяких рішень міської ради та внесено зміни до рішення про приватизацію земельної ділянки гр. ОСОБА_1, а саме: в рішенні № 143 35-ої сесії Калинівської міської ради 5-го скликання від 25.05.2010 «Про приватизацію земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4М.» замінено у відповідних відмінках по тексту слова «технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» на слова «технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості))».

Твердження позивача про те, що її питання не було вирішено, не відповідає дійсності. Про це свідчить внесення вищевказаних змін до раніше прийнятого рішення міської ради, яке наявне в матеріалах судової справи та в судовому засіданні встановлено, що позивач офіційно не зверталась до проектної організації щодо встановлення меж ділянки, розроблення технічної документації, а висновки позивача, що рішення сесії не відповідає чинному законодавству є передчасними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: