Справа № 2040/5438/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 р. № 2040/5438/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лантушенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн. за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн. за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, прийняте Східною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області, є незаконним та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, отже підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 р. замінено первісного відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області на належного відповідача - Східну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Харківській області.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 09.10.2018 р. о 14:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданого до суду відзиву на позовну заяву пояснив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. є цілком законним та обґрунтованим, відповідає чинному податковому законодавству України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2003 р. належать нежитлові приміщення підвалу №ХХ, ХХІІ-ХХІХ, першого поверху №Y, YІІ, 18-35, 1/5 частина приміщень спільного користування першого поверху №ІІІ, другого поверху №І, ІІ, 10, третього поверху №1 загальною площею 1298,8 кв.м., що складає 24/100 частини в літ. «А-3», за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.16-17).

Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2006 р. ОСОБА_3 належать нежитлові приміщення підвалу №41, №42, першого поверху №49, №51, ? частини місць спільного користування: підвалу №ХХХ, ХХХІ, ХХХІІ, першого поверху №XV, XVI, 50, другого поверху №IV, V, третього поверху №ІІІ, IV загальною площею 702,5 кв.м. в літ. «А-3», за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. (18-19).

Східною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №5388-1303 від 30.05.2016 р., яким нараховано податкові зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у сумі 30125,85 грн.

Представником позивача 12.06.2018 р. на адресу Головного управління ДФС у Харківській області було направлено адвокатський запит про надання інформації, чи виносились та чи направлялись у період з 2015 р. по 2018 р. включно на адресу позивача податкові-повідомлення рішення про сплату земельного податку за земельну ділянку АДРЕСА_1 та на погашення яких саме зобов'язань ОСОБА_3 по сплаті земельного податку були спрямовані кошти у розмірі 83082,18 грн., сплачені позивачем у період з 01.07.2015 р. по 01.08.2017 р.

Листом №6292/ФОП/20-40-13-09-23 від 18.06.2018 р. Головне управління ДФС у Харківській області повідомило позивача, що протягом 2015-2018 років ОСОБА_3 був нарахований земельний податок за ділянку за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: 2015 р. - 21022,93 грн. (ППР №9261-15 від 30.06.2015 р.), 2016 р. - 11231-1303 грн. (ППР №9261-15 від 15.08.2016 р.), 2017 р. - 31933,40 грн. (ППР №402-1303 від 13.06.2017 р.), 2018 р. - 31933,40 грн. (ППР №-2038 від 14.03.2018 р.).

Листом №6993/ФОП/20-40-13-09-23 від 03.07.2018 р. Головне управління ДФС у Харківській області на адвокатський запит від 25.06.2018 р. повідомило позивача, що в 2016 р. ОСОБА_3 був нарахований земельний податок у сумі 30125,85 грн. за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Позивач, не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Правові засади застосування земельного податку регламентовані розділом XII "Податок на майно" Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (далі - ПК України).

У відповідності до вимог п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. (пункту 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що положеннями ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним.

При цьому, положеннями п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як передбачено п. 270.1 ст.270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до положень п.п.14.1.42 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно із п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлює, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

При цьому, статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, чинним законодавством визначено, що з моменту виникненням права власності на будівлю чи споруду (момент реєстрації права власності) до власника переходить право власності чи користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда, що автоматично покладає на нього обов'язок зі сплати земельного податку.

Таким чином, з наведеного слідує, що з часу коли ОСОБА_3 набув у власність частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України у нього виникло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об'єкт.

Однак, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на особливості розрахунку земельного податку, який було проведено контролюючим органом за 2016 рік.

Згідно з п.п.14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Підпунктом 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно ст. 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Положеннями ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу (п.286.5 ст. 286 ПК України).

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Крім того, суд зазначає, абзац 6 пункту 58.1 ст. 58 ПК України передбачає, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до абзацу 7 пункту 58.1 ст. 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204, який набрав чинність 16.02.2016 року, затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі за текстом - Порядок).

Пунктами 1 та 2 розділу II Порядку визначено, що коли згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору є орган державної податкової служби, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу визначає суму нарахування податкового зобов'язання та складає податкове повідомлення-рішення за формою згідно з додатком 1 для платників податків - фізичних осіб (форма "Ф"), якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Згідно з пунктом 9 розділу II Порядку до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання з наведенням у ньому інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.

Форма "Ф" (додаток 1 до Порядку) передбачає обов'язкове долучення до додаткового повідомлення-рішення розрахунку податкового зобов'язання.

Під час судового розгляду встановлено, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 5388-1303 від 30.05.2016 р. відповідний розрахунок податкового зобов'язання не додавався.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги абзацу 7 пункту 58.1 ст. 58, абзацу першого пункту 286.5 ст. 286 ПК України, пунктів 1, 2, 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204.

Відповідно наданого до суду відзиву відповідача, судом встановлено, що контролюючим органом здійснено розрахунок земельного податку на підставі самостійно визначеного у податкових розрахунках земельного податку позивача, який подавався ОСОБА_3, як фізичною особою-підприємцем в період з 2004 по 2006 р. Так, відповідно до Додатку №1 до податкового розрахунку земельного податку за 2004 р. визначено, що площа земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_1, згідно договору від 25.01.2003 р. складає 1298,8 кв.м. Розрахунок земельного податку позивачу здійснювався на підставі площі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні останнього та нормативну грошову оцінку якої не проведено. Так, земельний податок нарахований позивачу склав: (291,18*1,249*1,433)*2,5*1,78*1%*1000*0,1299=30125,85 грн.

Суд зазначає, відповідно до п.286.1.ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10.1 Положення про плату за землю у м. Харкові, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно п.4. Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України, від 25.11.2016, №489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Статтею 26 Закону України, «Про землеустрій», встановлено, що розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів - землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою: Фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками. відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до ст. 194 ЗК України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої, відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: - витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; - довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; - викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги.

Отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов'язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складення заповітів).

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видається заявнику в день надходження заяви.

Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Витяг з Державного земельного кадастру підписується Державним кадастровим реєстратором та посвідчується його печаткою.

Відповідно до п.2 1. Постанови КМ України від 23.03.1995 №213 «Про Методику нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Згідно п. п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Пунктом 3 Рішення 7 сесії Харківської міської ради 11 скликання, від 22.02.2017р. № 566/17 «Про внесення змін до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 №1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 9 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за № 1647/29777.

Постановою КМ України від 01.08.2006 №1066 «Про затвердження Порядку взаємодії органів виконавчої влади щодо обміну інформацією, необхідною для обчислення і справляння плати за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено механізм обміну інформацією, необхідною для обчислення і справляння земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі - інформаційний обмін), між органами виконавчої влади.

Так, суб'єктами інформаційного обміну, зокрема є: на регіональному рівні: головні управління ДФС в областях, м. Києві, головні /правління Держгеокадастру в області, м. Києві, територіальні органи Держекоінспекції та регіональні відділення Фонду державного майна. Інформаційний обмін здійснюється у письмовій та електронній формі.

Вимоги щодо надання відомостей та здійснення контролю за їх достовірністю визначаються суб'єктами інформаційного обміну на центральному рівні.

Суб'єкти інформаційного обміну звіряють відомості не менше одного разу на рік.

Нормами ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дані державного -земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Водночас, судом встановлено, що розрахунок земельного податку з фізичних осіб здійснено контролюючим органом за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України, відповідачем доказів наявності вказаних відомостей та інформації з Державного земельного кадастру у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки стосовно якої, розраховано величину земельного податку на 2016 р. до матеріалів справи не надано.

Також, суд зазначає, що враховуючи положення п. 1.1 ст. 1 ПК України, а також ст. 2 ст.3 Земельного кодексу України, випливає, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно ст. 286 ПК України, податок за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних осіб або громадян, нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю.

Такими чином, для визначення площі земельної ділянки, щодо якої здійснено розрахунок величини земельного податку, контролюючому органу необхідно з'ясувати: загальну площу нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1, загальну площу земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля АДРЕСА_1 та здійснити розрахунок площі частки земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, пропорційно до загальної площі вказаної нежитлової будівлі.

Як вбачається з даних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2003 року №15141, позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 1298,8 км.м., частка якого від загальної площі складає 24/100.

Судом встановлено, що нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1, в якій знаходяться належні ОСОБА_3 нежитлові приміщення є триповерховою будівлею із цокольним поверхом, в якій знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим фізичним та юридичним особам.

З огляду на викладене, розрахункова площа земельної ділянки стосовно якої контролюючим органом нарахування податкового зобов'язання з земельного податку, повинна бути визначена пропорційно до площі нежитлової будівлі, яка належить позивачу.

Однак, як вбачається із відзиву відповідача на позов, Східною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області при проведенні нарахування земельного податку за податковий період 2016 року, фактично контролюючим органом застосовано до розрахунку земельного податку загальну площу нежитлових приміщень, належних позивачу та прирівняно її до площі земельної ділянки у розмірі 1,1299 га.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем до матеріалів справи не надано ані акту визначення меж та площі земельної ділянки, ані площі земельної ділянки, якою позивач користується, пропорційно до площі нежитлової будівлі.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем розрахунок земельного податку здійснено з використанням помилково визначених величин частки земельної ділянки, якою фактично користувався позивач 2004-2006 роках, пропорційно до площі її нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що контролюючим органом під час нарахування земельного податку не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте всупереч встановленому чинним законодавством порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення.

Крім наведеного судом враховується наступне.

Судом було витребувано у відповідача належним чином завірену копію оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та докази направлення та вручення позивачу вказаного податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем на вимогу суду було надано тільки корінець податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №5388-1303 від 30.05.2016 р. та вказано, що вказане рішення було направлено позивачу простим поштовим відправленням.

Згідно вимог п. 58.3. ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Відповідно до п.42.2 ст.42 документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Згідно абзацу сьомого пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, з метою встановлення єдиного порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі по тексту - Порядок №1204).

Згідно пункту 2 Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства, - за формою «Ф» - для платників податків-фізичних осіб (додаток 1 до Порядку №1204).

Форма «Ф», що визначена у додатку 1 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (пункт 2 розділу II), передбачає наведення у податковому повідомлені-рішенні, крім іншого, податкового періоду та суму податкового зобов'язання (грн, коп.).

Такі реквізити є обов'язковими для заповнення, оскільки саме вони дозволяють визначити не тільки суму податкового зобов'язання, яка має бути сплачена платником податків, але і період часу, за який таке зобов'язання нараховується контролюючим органом.

Відповідно до статті 7 Податкового кодексу України, якою закріплюються загальні засади встановлення податків і зборів, податковий період є одним з елементів, що обов'язково визначаються під час встановлення податку (підпункт 7.1.6 пункту 7.1 статті 7 цього Кодексу).

Згідно статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів (п.33.1).

Податковий період може складатися з кількох звітних періодів (п.33.2).

Базовий податковий (звітний) період - це період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку (п.33.3).

Види податкового періоду наведені у статті 34 Податкового кодексу України.

Так, податковим періодом може бути: календарний рік (п.п.34.1.1); календарне півріччя (п.п.34.1.2); календарні три квартали (п.п.34.1.3); календарний квартал (п.п.34.1.4); календарний місяць (п.п.34.1.5); календарний день (п.п.34.1.6).

Згідно положень, закріплених у підпунктах 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №5388-1303 від 30.05.2016 р. відповідачем визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 30125,85 грн. за податковий період: « 60 днів з дня вручення».

Зазначені вище обставини свідчать про порушення порядку направлення податкових повідомлень-рішень контролюючим органом, неналежне оформлення суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого в подальшому може бути заявлена вимога про стягнення суми зобов'язання у примусовому порядку, що в свою чергу не дозволяє ідентифікувати період часу, за який таке зобов'язання нараховано, що перешкоджає здійсненню перевірки правомірності такого нарахування.

Наведене є самостійною підставою для визнання такого податкового повідомлення-рішення протиправним і, як наслідок, для його скасування.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №5388-1303 від 30.05.2016 р. Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 61015, код НОМЕР_1) до Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Бекетова, 1, м. Харків, 61007, код 39858581) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5388-1303 від 30.05.2016 р. Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про сплату земельного податку за 2016 рік у сумі 30125,85 грн. (тридцять тисяч сто двадцять п'ять гривень 85 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 61015, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Бекетова, 1, м. Харків, 61007, код 39858581) суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин