Справа № 465/6526/17
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

09.10.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

за участю секретаря Школьнікової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови БР №425095 від 03.11.2017 року,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд про скасування постанови БР №425095 від 03.11.2017 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.11.2017 року під час перебування на парковці ТРЦ «Вікторія Гарденс» до позивача підійшов поліцейський ОСОБА_2 та повідомив про порушення правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки на місці, призначеному для інвалідів. Після того, як ОСОБА_1 відїхав автомобілем НОМЕР_1, як результат замітив дорожню розмітку 1.30. На підставі цього інспектором Поторейком І.І. винесено постанову серії БР №425095 про накладення адміністративного стягнення за ч.5 ст. 122 КУпАП в розмірі 1020 грн.

З винесеною постановою не погоджується, оскільки дорожня розмітка, була стерта та не відповідала вимогам ДСТУ.

Відповідно до розділу 34 ПДР України, дорожня розмітка 1.1.поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

На підставі вищевикладеного просить позов задоволити.

03 квітня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП.

11 квітня 2018 року на адресу суду надійшло заперечення від представника Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, яке мотивоване тим, що працівники патрульної поліції правомірно винесли постанову на позивача та інспектор діяв в межах чинного законодавства.

Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за паркування на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, тому його твердження про те, що він не бачив дорожнього знаку 5.38 з табличкою 7.17 не звільняє його від адміністративної відповідальності. Дорожня розмітка у місці події чітко проглядалася, не була затертою, тому твердження Позивача про те, що він не міг її побачити при здійсненні зупинки транспортного засобу, спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності і не відповідають фактичним обставинам. Доказом чого є відеоматеріалами, що стосуються події правопорушення і спростовують твердження Позивача.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та розглядати справу у відсутності представника відповідача.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав клопотання про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що інспектором Поторейка Ігоря Івановича 03 листопада 2017 року винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №425095 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 1020 грн.

Як вбачається із вищевказаної постанови 03 листопада 2017 року близько 22 год. 23 хв. водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Шкода-Фабіа д.н.з. НОМЕР_2 на дорожній розмітці 1.30,

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст.72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Відповідно до п.2.3.б. ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Суд не бере до уваги доводів позивача про невідповідність дорожньої розмітки нормам ДСТУ, оскільки такі доводи спростовуються відеоматеріалами, наявними у матеріалах справи.

Крім того клопотання позивача про закриття провадження у справі за ст. 38 КУпАП не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Постанова серії БР №425095 від 03.11.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП вже є рішенням субєкта владних повноважень, яке прийняте в день вчинення правопорушення. Сам факт звернення позивача до суду щодо оскарження вищевказаної постанови та спливом 3 місячного терміну не є підставою для закриття провадження.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись, ст.9,72,77, 241, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови БР №425095 від 03.11.2017 року,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційну порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ванівський Ю.М.