Справа № 804/4394/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2018 року Справа № 804/4394/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняЛісної А.М.
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністравним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
13 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2018 № 130 о/с в частині звільнення майора поліції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням);
- поновлення на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 з 14 травня 2018 року;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 травня 2018 року по день поновлення на посаді.
В обґрунтування позову позивач вказав, що ним було подано рапорт на звільнення за власним бажанням з 14.05.2018, проте в останній день роботи позивачем через канцелярію було подано рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення, який зареєстрований за вх.№0-3032р..
На час подання останнього рапорту від 14.05.2018 вх. №.0-3032р. позивач не отримував витяг з наказу про звільнення. Однак, всупереч дійсному волевиявленню позивача наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2018 р. № 130 о/с ОСОБА_3 було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Тобто відповідачем протиправно не було розглянуто та враховано останній рапорт позивача від 14.05.2018 вх. №.0-3032р. про відкликання свого рапорту про звільнення від 11.05.2018.
Позивач не погоджується з прийнятим відповідачем наказом про звільнення, вважає його протиправним, таким, що порушує його право на працю та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №804/4394/18. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 10 липня 2018 року.
10.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та вказав, що 11.05.2018 ОСОБА_3 подав рапорт на звільнення з Національної поліції за власним бажанням, у якому просив звільнити його з 14.05.2018, позивачу було роз'яснено порядок звільнення з органів поліції. 12.05.2018 до сектору кадрового забезпечення Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт майора поліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції про звільнення з Національної поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Підготовка матеріалів була доручена інспектору сектору кадрового забезпечення Павлоградського відділу поліції капітану поліції Дробкову К.А., який дислокується згідно з посадовою інструкцією у Першотравенському відділенні поліції. 14.05.2018 капітан поліції Дробков К.А. о 08:30 прибув до Павлоградського відділу поліції з матеріалами звільнення ОСОБА_3, а саме: з поданням про звільнення та розрахунком вислуги років позивача. Близько 09:00 подання про звільнення було завізоване начальником Павлоградського відділу поліції полковником поліції Рибаком B.C. Близько 10:00 матеріали були завізовані у начальника Управління карного розшуку ГУНП полковника поліції Васицького А.Б. після бесіди з ОСОБА_3 об 11:15 матеріали були узгоджені та надані до УКЗ ГУНП.
Наказом ГУНП від 14.05.2018 року № 130 о/с майор поліції ОСОБА_3 старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції був звільнений з поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Після прибуття до Павлоградського ВП приблизно о 14:00 14.05.2018 в кабінеті 227/1 Павлоградського відділу поліції (сектор кадрового забезпечення) заступником начальника сектору Вороновою Н.В. були видані ОСОБА_3 документи при звільненні, а саме: трудова книжка, військовий квиток, припис для постановки на військовий облік, при цьому ОСОБА_3 отримати витяг з наказу про своє звільнення не бажав. Наприкінці робочого дня 14.05.2018 ОСОБА_3 повідомив, що подав до відділу документального забезпечення ГУНП рапорт про не розгляд раніше поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції.
Щодо посилань позивача у позовній заяві як на підставу для скасування наказу ГУНП від 14.05.2018 № 130 о/с про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, на те, що відповідно до довідки КЗ «Першотравенська НМЛ» ДОР» він знаходився на амбулаторному лікуванні, то нормативно - правові акти, якими урегульований порядок проходження служби в поліції, не містять жодних обмежень щодо звільнення тимчасово непрацездатних осіб, якщо звільнення відбувається з їх ініціативи. Аналогічні норми містить і Кодекс Законів про працю України, статтею 40 якого встановлено, що звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції наказом ГУНП від 14.04.2018 № 130 о/с за власним бажанням, а тому знаходження його на амбулаторному лікуванні не впливає па правомірність наказу про звільнення останнього.
Отже, при звільненні ОСОБА_3 Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області діяло в межах компетенції та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
27.09.2018 представником позивача були подані письмові пояснення, в яких вказано, що позивач був наділений правом відкликати свій рапорт про звільнення, а також не мав підстав, які б унеможливлювали подальшу службу в поліції та виправдовують бажання бути звільненим протягом двох вихідних днів. Також представник позивача вказав, що небажання відповідача розглядати рапорт ОСОБА_3 про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення, всупереч його бажанню, свідчить про упереджене ставлення до позивача.
10.07.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.09.2018.
В судовому засіданні 04.09.2018 судом оголошено перерву до 20.09.2018.
В судовому засіданні 20.09.2018 оголошено перерву до 27.09.2018.
В судовому засіданні 27.09.2018 оголошено перерву до 04.10.2018.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
До служби в Національній поліції України позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2003 року.
11.05.2018 позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 14.05.2018.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2018 р. № 130 о/с ОСОБА_3 звільнено зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Надаючи оцінку правомірності винесення наказу про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції від 14.05.2018р. № 130 о/с суд виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в останній день роботи - 14.05.2018 позивачем через канцелярію Головного управління Нацполіції в Дніпропетровській області подано рапорт про відкликання свого раніше поданого рапорту про звільнення від 11.05.2018. Вказаний рапорт від 14.05.2018 зареєстровано в той же день за вх. № 0-3032р..
Належним чином завірена копію зазначеного рапорту разом із відміткою канцелярії ВДЗ ГУНП в Дніпропетровській області про отримання міститься в матеріалах справи.
Доводи відповідача про те, що подання рапорту від 14.05.2018 вх. № 0-3032р. про відкликання рапорту про звільнення відбулось вже після надання позивачу документів: трудової книжки, витягу з наказу про звільнення, військового квитка, припису для постановки на військовий облік, суд вважає такими, що не впливають на прийняття рішення по справі, так як той факт, що вищевказаний рапорт було подано позивачем 14.05.2018 року в робочий час не заперечується сторонами, а судом береться до уваги саме подача позивачем цього рапорту у останній робочий день позивача, незалежно від часу.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З підстав недоведеності суд відхиляє доводи позивача про те, що рапорт про звільнення від 11.05.2018 був поданий ним під тиском керівника, який зазначав про можливі для позивача несприятливі наслідки в разі відмови від звільнення.
Надана представником позивача роздруківка телефонних дзвінків судом не приймається у якості належного та допустимого доказу, оскільки у суду відсутня можливість встановити належність номеру телефону, роздруківка якого надається, саме ОСОБА_3. Окрім того, місцезнаходження телефонного апарату позивача 14.05.2018 жодним чином не впливає на оцінку обставин справи та оцінку правомірності його звільнення зі служби в поліції.
В судове засідання 04.09.2018 за клопотанням представника позивача викликаний свідок - ОСОБА_10, який повідомив суду, що із позивачем вони є колегами. 14.05.2018, близько 7 години ранку, свідок знаходився на робочому місці у Першотравенському відділенні поліції, коли позивач повідомив свідку про те, що він написав рапорт про звільнення з органів поліції. Потім свідок побачив ОСОБА_3 лише о 18.15 год. в цей же день на робочому місці.
Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Як визначено ч.1 ст. 60 Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно п. 7 ч. 1 вказаної норми поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
У відповідності до п.п. «ж» п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.
Пунктом 68 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
У зв'язку з тим, що нормами спеціального законодавства не достатньо врегульований порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, суд зазначає, що у даному випадку слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), які визначають порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника.
Так, згідно положень ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.
Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж двотижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошено іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Суд вважає, що оскільки звільнення за власним бажанням є одностороннім волевиявленням працівника, який подав заяву (рапорт) про звільнення за власним бажанням, тому він у будь-який момент до свого звільнення з моменту подачі заяви може її відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, а він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.
Як вказав позивач, на час подання рапорту від 14.05.2018 він не отримував витягу з наказу про звільнення та не був з ним ознайомлений.
Суд зазначає, що звернення позивача 14.05.2018 із рапортом про відкликання попереднього рапорту від 11.05.2018 про звільнення вже саме по собі вказує на його намір реалізувати своє право на залишення на роботі, таким чином звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» не відповідає його дійсному волевиявленню.
Відсутність у позивача дійсного бажання звільнятись з органів поліції він також підтвердив в судовому засіданні.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Перевіривши оскаржуваний наказ від 14.05.2018 № 130 о/с на відповідність вказаним положенням Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що вказаний наказ прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про Національну поліцію», проте не обґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
У зв'язку із цим суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2018 № 130 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням та необхідність поновлення майора поліції ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 14 травня 2018 року.
За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 травня 2018 року по день поновлення на посаді.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2018 року № 130 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Поновити на посаді майора поліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Першотравенського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 14 травня 2018 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2018 року по день поновлення на посаді.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 жовтня 2018 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 09 жовтня 2018 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник