Справа № 810/3065/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2018 року м.Київ № 810/3065/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Автомагістраль"

до Державної служби з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Автомагістраль" з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання незаконною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу від 19.08.2017 АА № 0012448 у розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що як стало відомо підприємству, підставою для прийняття оскаржуваного стало встановлення контролюючим органом, що начебто 20.06.2017 у Хмельницькій області ПП "Автомагістраль" не було оформлено індивідуально-контрольну книжку водія транспортного засобу д.н. НОМЕР_1.

Водночас, позивач переконаний, що запис у постанові про не оформлення індивідуально-контрольної книжки водія виходить за рамки вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки у вказаній нормі про необхідність оформлення такої книжки водія не вказується.

Разом з цим, позивач також звертав увагу суду, що Акта № 0210913 від 20.06.2017 на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, а також своєчасного повідомлення про розгляд справи щодо застосування адміністративно - господарського штрафу ПП «Автомагістраль» не отримувало.

З огляду на зазначене позивач стверджує, що жодних правових підстав виносити оскаржувану постанову у в.о. начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, ОСОБА_1 не було.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 28 листопада 2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 суд задовольнив клопотання представника Приватного підприємства "Автомагістраль" та зупинив провадження у даній адміністративній справі до 16 січня 2018 року.

15.01.2018 на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2017 відповідачем було надано витребувані судом документи, а також відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що 20.06.2017 відповідно до направлення від 19.06.2017 № 0080320 посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області було здійснено перевірку транспортного засобу марки DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ПП «Автомагістраль» в ході якої було виявлено управління транспортним засобом при здійсненні вантажних автомобільних перевезень без оформлення документів, а саме: індивідуально-контрольної книжки водія, що є порушенням вимог пункту 6.3 розділу VI Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказ Міністерства транспорту та зв'язку України 07.06.2010 № 340, а також статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, відповідач звертав увагу суду, що вимогами законодавства чітко передбачено обов'язок водія надати при перевірці відповідному державному органу тахокарти у визначеній кількості (а також Бланки підтвердження діяльності в разі відсутності тахокарт), а перевізників - забезпечити їх наявність у водія. Водночас, ПП «Автомагістраль» разом із водієм транспортного засобу ОСОБА_2 не дотримано вказаних умов, як і не використано свого права надати відповідні документи при вирішенні справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Результати перевірки були зафіксовані в Акті, з яким водій транспортного засобу, який належить ПП «Автомагістраль» ознайомився, проте від підпису та пояснень відмовився, жодних заперечень або зауважень щодо проведення перевірки та складання акту не надав. Відповідач звертав увагу суду, що ця обставина була також зафіксована в Акті перевірки.

На підставі висновків Акта перевірки керуючись пунктом 27 Порядку № 1567, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 19.08.2017 було прийнято постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу АА № 0012448 у розмірі 1700 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 поновлено провадження в адміністративній справі № 810/3065/17.

У зв'язку із набранням 15.12.2017 чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", суд, керуючись приписами підпункту 10 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" та статтями 3, 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства (викладеного у новій редакції) протокольною ухвалою від 16.01.2018 вирішив подальший розгляд даної справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання.

Крім того, у судовому засіданні 16.01.2018 суд протокольною ухвалою здійснив заміну первинного відповідача на належного, а саме Київське міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки на Державну службу з безпеки на транспорті.

19.02.2018 ПП «Автомагістраль» було подано до суду відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що суд позбавлений можливості встановити чи у визначений строк відповідачем було проведено перевірку підприємства, оскільки останнім не було надано суду направлення на перевірку. Наведена обставина, на думку позивача, ставить під сумнів законність проведення відповідної перевірки. Разом з цим, позивач звертав увагу суду, що всі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного, позивач просив суд відхилити аргументи відповідача, зазначені у відзиві та позовні вимоги задовольнити.

У свою чергу, Державною службою з безпеки на транспорті 27.02.2018 було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив доводи, аналогічні викладеним у відзиві Київським міжрегіональним управлінням Укртрансберзпеки 12.01.2018 та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Крім того, 27.06.2018 відповідачем було також подано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, а також копію направлення на перевірку від 19.06.2017 № 008032. У вказаних запереченнях відповідач звертав увагу суду, що доводи позивача щодо незаконності проведення перевірки не відповідають дійсності та вводять суд в оману, оскільки перевірка була проведена контролюючим органом в межах визначених у направленні строків.

У судове засідання учасники судового процесу, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Водночас, судом встановлено, що до початку судового засідання представниками сторін були подані заяви про здійснення судового розгляду справи без їх участі у порядку письмового провадження.

З огляду на зазначене та керуючись приписами частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 20.06.2017 о 10 год. 50 хв. на ділянці 268 км +125 м а/д М-12 Хмельницької області, відповідно до направлення на перевірку від 19.06.2017 № 008032 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Хмельницікій області було проведено перевірку транспортного засобу марки DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ПП «Автомагістраль» під керуванням водія ОСОБА_2

Під час перевірки посадовими особами управління виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт: управління транспортним засобом при здійсненні вантажних автомобільних перевезень без оформлення документів, а саме: не оформлена індивідуально-контрольна книжка водія, чим порушено вимоги статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За результатами перевірки складено Акт ВХ № 0210913 від 14.11.2017, з яким було ознайомлено громадянина ОСОБА_2 - водія транспортного засобу, що належить ПП "Автомагістраль". Водночас, як вбачається зі змісту вказаного акта, водій від підпису та пояснень відмовився.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 24.07.2018 управлінням Укртрансбезпеки ПП "Автомагістраль" було направлено повідомлення, про те, що розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автотранспортом по Акту № 0210913 відбудеться 01.08.2017 о 17 год. 30 хв. в приміщенні Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки. Повідомляючи про викладене, контролюючий орган просив прибути на її розгляд. Разом з цим, роз'яснив правопорушнику, що у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання, справа про порушення у встановлений строк буде розглянута без її участі.

19.08.2017 в.о. начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ПП "Автомагістраль" на підставі Акта № 0210913 було встановлено порушення вказаним суб'єктом господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». У зв'язку з чим прийняв постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу АА № 0012448, відповідно до змісту якої постановив стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся про її оскарження до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне (з урахуванням вимог законодавства, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення № 103).

Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до абз.1 пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Управління Укртрансбезпеки відповідно до покладених повноважень здійснюють функції державного контролю на автомобільному транспорті загального користування та застосовують до порушників законодавства про автомобільний транспорт фінансові санкції у вигляді штрафу від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту згідно статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки діє відповідно до Положення про Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, затвердженого наказом Державної служби України з безпеки на транспорті.

Процедуру здійснення державного контролю визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" (далі - Порядок № 1567).

Пунктом 2 Порядку № 1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344)

Відповідно до статті 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошти перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно - правових актів.

Приписами статті 48 Закону № 2344 встановлено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Відповідно до вимог вказаної норми, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Положеннями статті 49 Закону № 2344 встановлено, що водій транспортного засобу зобов'язаний, зокрема: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Приписами статті 18 Закрону № 2344 визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340).

Пункти 1.2, 1.3 Положення № 340 встановлюють особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 частини VI Положення № 340, зокрема, визначено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Як слідує з матеріалів справи, перевезення здійснювалося транспортним засобом, що належить ПП "Автомагістраль", повна маса якого більше 3,5 тонн, тому такий транспортний засіб повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.

Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни (п. 6.2 Положення).

Згідно із пунктом 6.3 Положення № 340 водій, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія згідно додатку 3 Положення.

Отже, відповідно до вказаних норм Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі № 823/2052/18.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом «а» частини 1 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Частиною 3 статті 10 даної Конвенції передбачено, що традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України..

Приписи п. «а» частини 1 статті 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

У той же час відповідно до приписів національного законодавства, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі вантажних автомобілей з повною масою понад 3,5 тонн.

Оскільки позивач здійснював 20.06.2017 перевезення вантажів автомобілем з повною масою понад 3,5 тонни, обов'язковим документом для позивача в даному випадку є протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальна контрольна книжка водія, а встановлення відповідачем їх відсутності під час здійснення позивачем вантажних перевезень є правовою підставою для застосування відповідного адміністративного-господарського штрафу.

Аналогічного висновку дійшов Київський окружний адміністративний суд під час розгляду адміністративної справи № 810/963/18 за позовом Приватного підприємства "Автомагістраль" до Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови. При цьому, суд звертає увагу, що рішення суду у вказаній справі, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПП «Автомагістраль» позивачем до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не оспорюється факт відсутності тахографу та індивідуально-контрольної книжки водія транспортного засобу.

За наведених обставин та враховуючи, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо недотримання позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт та наявності підстав для притягнення останнього до відповідальності.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідно до переліку документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення (що визначені приписами статті 48 Закону № 2344) наявність індивідуально-контрольної книжки водія транспортного засобу не передбачено.

Разом з цим, суд звертає увагу, що перелік документів, який визначений у статті 48 Закону України № 2344 не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - до автомобільних перевізників застосовується адміністративно - господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700,00 грн).

Пунктом 25 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 27-29 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно - господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як було встановлено судом, ПП «Автомагісталь» повідомлялось контролюючим органом про час і місце розгляду справи про порушення.

Таким чином, доводи позивача про неможливість своєчасного захисту порушених прав судом до уваги не приймаються. Крім того, судом також було встановлено, що водій транспортного засобу, який належить позивачу був ознайомлений із Актом перевірки № 0210913, що також свідчить про необґрунтованість відповідних доводів позивача.

Разом з цим, суд також звертає увагу, що процедура проведення відповідної перевірки не є предметом розгляду даної справи, у той час як відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог.

Отже, оскільки підставою для притягнення позивача до відповідальності стало порушення останнім вимог статті 48 Закону № 2344 та враховуючи, що визначений вказаною нормою перелік документів (на підставі яких виконуються вантажні перевезення) не є вичерпним, а необхідність мати у наявності, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальну контрольну книжку водія прямо передбачена законодавством, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу від 27.12.2017 № 025196 відсутні.

Аналогічну правову позицію викладено в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2017 року К/800/16628/15 у справі № 813/5710/14 за позовом Приватного підприємства "Креатех-Захід" до Управління Укртрансінспекції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з вимогами 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відовідачем вимог винного законодавства, а отже не доведено протиправності оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 94, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.