Справа № 815/6136/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 жовтня 2018 року

Київ

справа №815/6136/15

адміністративне провадження №К/9901/12055/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дончака А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року (колегія суддів у складі: Градовського Ю.М., Кравченка К.В., Лук`янчук О.В.) у справі № 815/6136/15 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо невиконання вимог наказів від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання», зобов`язати відповідача їх виконати та провести належні позивачу виплати, зобов`язати відповідача утриматись від вчинення дій та надання розпоряджень, які порушують вимоги зазначених наказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що командиром військової частини НОМЕР_1 видано накази про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання, які протиправно не виконуються командиром та фінансовою частиною.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року (суддя Самойлюк Г.П.) позов задоволено частково: визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання наказів від 18 червня 2015 року № 32, від 30 червня 2015 року № 36 «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання»; зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги наказів від 18 червня 2015 року № 32, від 30 червня 2015 року № 36 та здійснити позивачу виплату за науковий ступінь і вчене звання у повному обсязі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати таке рішення і залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 є чинними, а тому мають беззаперечно виконуватися начальником фінансово-економічної служби ОСОБА_2 . Наголошує, що згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 іншим військовослужбовцям виплачуються грошові надбавки за науковий ступінь та вчене звання, що ставить позивача у нерівне становище у порівнянні з ними.

Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити рішення апеляційного суду без змін як законне й обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2015 року № 6 полковника ОСОБА_1 призначено на посаду начальника науково-інформаційного відділу науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».

Позивач має науковий ступінь кандидата педагогічних наук за спеціальністю 13.00.05 «Соціальна педагогіка» та вчене звання «доцент кафедри цивільного і трудового права».

Згідно з протоколами засідань комісії з визначення тарифного розряду та відповідності наукового ступеня і вченого звання займаній посаді, який дає військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 право на отримання доплат, що відбулись 10 березня та 30 червня 2015 року, комісія вирішила, що науковий ступінь кандидата педагогічних наук та вчене звання доцента відповідають профілю діяльності ОСОБА_1 на займаних посадах старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 (з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року) та начальника науково-інформаційного відділу науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» (з 15 січня 2015 року). Виконання зазначених наказів покладено на помічника командира військової частини НОМЕР_1 - начальника фінансово-економічної служби військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2015 року № 32, серед іншого, здійснено перерахунок доплати за науковий ступінь та вчене звання ОСОБА_1 та встановлено йому доплату від посадового окладу у розмірі 15 % за науковий ступінь кандидата педагогічних наук з 15 січня 2015 року та доплату за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу з 15 січня 2015 року по 1 квітня 2015 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 червня 2015 року № 36, у тому числі й ОСОБА_1 , здійснено перерахунок грошового забезпечення за науковий ступінь кандидата педагогічних наук у розмірі 15% та вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу, в період з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року.

Начальник ФЕС військової частини ОСОБА_3 , на яку було покладено обов`язок з виконання зазначених наказів, письмово висловила з ними незгоду в частині виплати позивачу доплат за науковий ступінь та вчене звання, оскільки, на її переконання, такі звання і ступінь не відповідають профілю його діяльності.

Оскільки накази від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 в частині, що стосується позивача, не виконуються, він звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що накази від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 не скасовані, не визнані нечинними, зміни до них не вносилися, а тому відповідач зобов`язаний їх виконати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що начальник ФЕС військової частини Бачинська І.А., діючи відповідно до Наказу Міністра оборони України від 28 жовтня 2006 року № 625 «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України», не погодила накази про нарахування позивачу доплат та письмово доповіла керівнику про їх невідповідність закону. Оскільки після цього від командира військової частини не надходило письмового підтвердження про виконання наказів, як це вимагається зазначеним Наказом, вони не підлягали виконанню.

Питання встановлення доплат за науковий ступінь і вчене звання працівникам та військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Наказом Міністра оборони України від 9 лютого 2006 року № 70 «Про впорядкування умов оплати праці працівників науково-дослідних установ (підрозділів) Збройних Сил України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2006 року за № 149/12023 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329.

Вирішуючи спір та надаючи оцінку діям відповідача апеляційний суд застосував до спірних відносин, серед іншого, Наказ Міністра оборони України від 28 жовтня 2006 року № 625 «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України».

Водночас, судом апеляційної інстанції не враховано наступного.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд застосовує нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 117 Конституції України визначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (далі Постанова КМУ № 731).

Згідно з пунктами 1, 3, 15 Постанови КМУ № 731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні його правової експертизи, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії та характеру відомостей, що в них містяться. Міністерства направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

До відомчих нормативно-правових актів, що підлягають державній реєстрації, відносяться акти міністерств (накази, положення тощо), які містять правові норми (правила поведінки), розраховані на невизначене коло осіб, підприємств, установ, організацій і неодноразове застосування, що в них містяться. Положення - це нормативно-правовий акт, що встановлює структуру і функції будь-якого органу, або визначає порядок будь-якої діяльності (Рекомендації з питань підготовки, державної реєстрації та обліку відомчих нормативно-правових актів, затверджені Постановою колегії Міністерства юстиції України від 27 березня 1998 року № 3).

Відповідно до статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Матеріали справи не містять доказів того, що Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України було внесене у встановленому законом порядку до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та офіційно опубліковане, цей документ був не оприлюднений у встановленому законом порядку.

У зв`язку з цим питання, чи може такий відомчий нормативно-правовий акт бути застосований до спірних правовідносин, підлягає додатковому дослідженню.

Крім того, заявлений адміністративний позов містить вимоги про зобов`язання відповідача виконати накази від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 в частині, що стосується виплати ОСОБА_1 доплат за науковий ступінь та вчене звання.

Водночас суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав правової оцінки наданому апелянтом наказу командира військової частини від 3 листопада 2015 року № 92 (а.с. 86), яким внесено зміни до наказу від 30 червня 2015 року № 36 та скасовано пункт 1 наказу від 18 червня 2015 року № 32 в частині нарахування позивачу виплат за вчене звання і науковий ступінь.

Суд також зазначає, що предметом доказування у даній справі є правомірність дій відповідача щодо невиконання вимог прийнятих ним наказів, а не наявність у позивача права на отримання надбавок за вчене звання та науковий ступінь.

Відповідно до статті 242 КАС України (тут і далі - в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Судом апеляційної інстанцій не досліджено усі наявні у справі докази, що мають значення для її правильного вирішення, у зв`язку з чим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2018 року.