Справа № 556/225/18
Суддя: Ведяніна Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 556/225/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни справу №556/225/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У РІВНЕНСЬКІЙ ОБЛАСТІ - про оскарження рішень, дій і бездіяльності та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано до суду адміністративний позов до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, в якому просить визнати в судовому порядку дії державного виконавця щодо винесення постанови від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №31166879 і тривале невиконання рішення суду незаконним та протиправним, а постанову від 22 грудня 2017 року по виконавчому провадженню №31166879 про закінчення даного виконавчого провадження скасувати, поновивши позивачеві строк на оскарження вказаної постанови. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наприкінці 2017 року ним була отримана постанова державного виконавця Корольчук Н.І. від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №31166879, яку позивач вважає незаконною, так як вказана постанова суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, оскільки судове рішення, яке перебувало на виконанні ДВС на момент винесення оскаржуваної постанови не є виконаним, а державний виконавець не вдався до процедури зміни способу і порядку виконання судового рішення, тобто, не вжив усіх передбачених законодавством заходів для примусового виконання рішення суду. Крім цього, позивач вважає, що надмірним виконанням судового рішення йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, в подальшому подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представником відповідача суду подана письмова заява з приводу заявлених ОСОБА_1 вимог, в якій зазначено, що в даному випадку відсутній предмет спору, так як відповідачем добровільно скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження та відновлено виконавче провадження.

Враховуючи наведене, представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2018 року у задоволенні заявленого представником відповідача клопотанні було відмовлено, відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки позивач заперечував щодо можливості закриття провадження у справі, посилаючись на ті обставини, що йому завдано моральну шкоду внаслідок тривалого невиконання судового рішення, а тому є необхідність у судовому захисті порушених відповідачем прав позивача.

Інших клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як : обовязковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців і т.і.

Із дослідженої судом копії постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 22 грудня 2017 року встановлено, що вказаного числа виконавче провадження реєстраційний номер 31166879 з примусового виконання виконавчого листа №6-а-4/08, виданого 23 січня 2012 року про зобовязання Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та передати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.ст.48,50 ЖК України закінчено, на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 27 грудня 2017 року подав скаргу на імя начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області із вимогою про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження реєстраційний номер 31166879.

Вказана скарга була задоволена, а відповідна постанова старшого державного виконавця від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження реєстраційний номер 31166879 - скасована, що доводиться наданою суду відповідачем копією постанови заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 11 січня 2018 року.

Досліджена судом копія постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 11 січня 2018 року про відновлення виконавчого провадження, доводить, що виконавче провадження № 31166879 з примусового виконання виконавчого листа №6-а-4/08, виданого 23 січня 2012 року про зобовязання Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та передати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.ст.48,50 ЖК України відновлено, за результатами розгляду начальником відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Рівненській області скарги ОСОБА_1 від 27 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду , якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити у спосіб, визначений вказаною нормою.

Тобто, звернення до суду має на меті саме захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, який має забезпечувати ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Таким чином, судом зясовано, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду (19 січня 2018 року), оскаржувану постанову було добровільно скасовано відповідачем, а тому були відсутні підстави для захисту у судовому порядку порушених прав позивача, в цій частині.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання в судовому порядку дій державного виконавця щодо винесення постанови від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №31166879 незаконними та протиправними, та скасування постанови відповідача від 22 грудня 2017 року по виконавчому провадженню №31166879 про закінчення даного виконавчого провадження слід відмовити.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про визнання дій державного виконавця щодо тривалого невиконання рішення суду незаконним та протиправними, в звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача 50 000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Дійсно, згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обовязкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невідємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України», на яке посилається позивач ОСОБА_1, зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_2 проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм права та судових рішень вбачається, що в разі встановлення вини державних органів у надмірній тривалості невиконання судових рішень відповідальність несе держава.

В даному випадку позивач просить стягнути вказану ним суму у відшкодування моральної шкоди з Управління ДВС, а не за рахунок асигнувань державного бюджету.

Крім цього, при вирішенні питання можливості стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої моральної шкоди слід зясувати які саме незаконні дії чи бездіяльність органу чи його посадової особи завдали шкоди позивачу.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За змістом статтей 1173, 1174 ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або цієї особи.

З огляду на наведене, відшкодування, в тому числі, моральної шкоди можливе виключно за доведеності незаконності рішення, дії або бездіяльності.

Позивач посилається на ті обставини, що тривалість невиконання відповідачем ухваленого на користь позивача рішення є свідомим, а тому протиправним, внаслідок чого йому завдана моральна шкода.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Права виконавця, які він використовує при здійсненні виконавчого провадження також передбачені ст.18 вказаного Закону.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» - особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Позивач вважає, що жодних позитивних дій виконавцем у виконавчому провадженні №31166879 здійснено не було, що мало наслідком тривале невиконання судового рішення, а відтак, порушення прав позивача та можливість стягнення вказаної у позові моральної шкоди.

Суд не може погодитись із такими аргументами позивача, які спростовані відповідачем.

Так, із змісту постанови заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 11 січня 2018 року встановлено, що державним виконавцем відповідно до вимог ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» було перевірено виконання рішення боржником, за наслідками якого 25 серпня 2016 року винесена постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк. В подальшому 22 грудня 2017 року державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником не виконано, в звязку із чим на боржника повторно накладено штраф та здійснено повідомлення до ГУ НП в Рівненській області про вчинення посадовими особами Володимирецької селищної ради Рівненської області кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що державний виконавець при виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 31166879 з примусового виконання виконавчого листа №6-а-4/08, виданого 23 січня 2012 року, діяв правомірно у спосіб, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки судом не здобуто доказів незаконності бездіяльності державного виконавця при виконанні виконавчого листа №6-а-4/08, виданого 23 січня 2012 року, підстав для стягнення на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди немає, а тому у позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.1173, 1174 ЦК України, ст. 2, 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У РІВНЕНСЬКІЙ ОБЛАСТІ (м.Рівне вул.Замкова,29) про визнання в судовому порядку дій державного виконавця щодо винесення постанови від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №31166879 і тривалого невиконання рішення суду незаконним та протиправним, із скасуванням постанови від 22 грудня 2017 року по виконавчому провадженню №31166879 про закінчення даного виконавчого провадження, стягнення з відповідача на його користь 50 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення , зазначений строк обчислюється з моменту складення повного удового рішення.

Суддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_3