Справа № 361/7560/17
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/7560/17
Провадження № 2-а/361/149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області та Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області та Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначала, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебувала в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС з 22 липня 1986 року по 24 липня 1986 року, що підтверджується первинними документами.

08 січня 1991 року їй було видано посвідчення НОМЕР_1 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

В зв'язку із проголошенням незалежності України, у неї було відібрано вказане посвідчення для обміну на посвідчення нового зразка, проте, позивачу було видано посвідчення НОМЕР_2 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії.

Позивач вважає, що її було введено в оману та незаконними діями відібрано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд поновити їй 2-гу категорію учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області Ковбаса І.В., Яіцька Л.П. та Чеченєва О.М. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В письмових запереченнях на позов зазначали, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.1997 №135 «Про перевірку правильності видачі посвідчень «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» при Київській обласній державній адміністрації було створено тимчасову комісію по перевірці посвідчень, виданих учасникам ліквідації, до складу якої входили фахівці управлінь у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС, архівних органів, військкоматів, громадських організацій чорнобильців, яка розглядала та перевіряла всі документи, надані для встановлення відповідного статусу. Правильність встановлення статусу та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 ОСОБА_1 не викликала жодних сумнівів у членів комісії, що було підтверджено протоколом комісії від 30.04.1997, на підставі якого у посвідченні ОСОБА_1 категорії 3 серії А НОМЕР_2 від 03.09.1993 року проставлено відповідний штамп про перереєстрацію.

Оригінали всіх документів, що стосуються встановлення відповідного статусу ОСОБА_1 та перереєстрації її посвідчення, знаходяться в архіві управління захисту населення, постраждалого від Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за адресою: м. Київ, площа Лесі Українки, 1.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі встановленого ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, Київською обласною державною адміністрацією 14.09.1993 р. її дітям - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, були видані посвідчення дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, які діяли до повноліття.

Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Київської обласної державної адміністрації не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у відзиві на позов зазначали, що на момент видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 3 № 036273 від 03.09.1993 р., діяв порядок видачі посвідчень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501, пунктом 5 якого встановлено, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані відповідно до постанови Ради Міністрів У PCP і Укрпрофради від 2 липня 1990 р. №148 «Про заходи щодо поліпшення медичного обслуговування і соціального забезпечення осіб, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», дійсні до 31 грудня 1992 року (дію посвідчень продовжено до 28 лютого 1993 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.92 р. №739). Посвідчення 2-ої категорії позивач отримувала саме відповідно до Постанови РМ УСРС і Укрпрофради від 02.07.1190 №148. Також постановою КМУ від 25.08.1992 №501 визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. №44 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 01.07.1992 №2533-12 введено в дію Закон України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з і липня 1992 року та доручено Кабінету Міністрів України до 20 липня 1992 року розробити та затвердити Положення про порядок видачі посвідчень українського зразка.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діяча на момент отримання позивачем посвідчення учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС (редакції від 01.07.1992 р.), для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) друга категорія - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

2) третя категорія - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів.

Відповідно до ст. 15 вищезазначеного Закону, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Період роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження, що зазначений у довідці Гоголівського радгоспробкоопу Броварської райспоживспілки від 12.11.1992 р. №73 (три дні у другій половині 1986 року) відповідає вимогам, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для третьої категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 3 № 036273 від 03.09.1993 р. було видане ОСОБА_1 відповідно до діючих на той час нормативно-правових актів.

Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що в 1991 році набрав чинності Закон України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якого позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії. В 1989-2000 роках свідок працював начальником відділу у справах захисту населення від Чорнобильської катастрофи, він збирав документи людей і направляв їх на Київ, де вирішували питання щодо встановлення категорії.

Судом встановлено, що розпорядженням правління Броварського райпотребсоюза №168 від 21.07.1986 р. Лущай Т.В. було направлено до м. Чорнобиль для проведення інвентаризації з 22.07.1986 р. (а.с.7).

Згідно з довідкою №73 від 12.11.1992 р., позивач ОСОБА_1 здійснювала відбір та вивіз товарів в населеному пункті м. Чорнобиль з 22.07.1986 р. по 24.07.1986 р., у зв'язку з чим по місцю основної роботи в Гоголівському радгоспробкоопі їй було виплачено додаткову заробітну плату у підвищеному розмірі (а.с.10).

Згідно з випискою із табелю використання робочого часу в 30 км зоні ЧАЕС, ОСОБА_1 працювала в м. Чорнобиль: 1) 22.07.1986 р. - 15 год.; 2) 23.07.1986 р. - 15 год.; 3) 24.07.1986 р. - 15 год. (а.с.8).

Відповідно п.7 Постанови Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 02.07.1990 №148 «Про заходи щодо поліпшення медичного обслуговування і соціального забезпечення осіб, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС», в якому було передбачено визначення статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 було видане Укоопспілкою посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році (без визначення категорії) серії А НОМЕР_1 від 08.01.1991 р. (а.с.6).

01 квітня 1991 року Постановою Верховної Ради Української PCP від 28.02.1991 р. №797-ХІІ 01.04.1991 р. був введений в дію «Закон України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким до 2 категорії було віднесено всіх учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від терміну участі в роботах по ліквідації.

Після проголошення незалежності України, Постановою Верховної Ради України від 01.07.1992 №2533-12 в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були внесені суттєві зміни в частині першій статті 14, яка визначає категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які є чинними до цього часу. Зокрема, пунктом 2 вищевказаної статті 14 Закону вказано, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, віднесені до категорії 3.

При зверненні для оформлення посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно законодавства України, ОСОБА_1 надала довідку про підвищену заробітну плату за період з 22 липня 1986 року по 24 липня 1986 року №73 від 12.11.1992 р., на підставі якої Київською обласною державною адміністрацією їй було встановлено 3 категорію учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

03.09.1993 р. позивачу ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 серії А НОМЕР_2, з поміткою «перереєстровано» (а.с.5).

Однак, з письмових матеріалів справи, а саме довідки №89 від 25.08.1993 р., вбачається, що позивач ОСОБА_1 працювала в населеному пункті м. Чорнобиль з 19.07.1986 р. по 22.07.1986 р., у зв'язку з чим по місцю основної роботи в Гоголівському радгоспробкоопі їй було виплачено додаткову заробітну плату у підвищеному розмірі (а.с.10).

Згідно п.10 «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, посвідчення видаються обласними та міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Таким чином, суд вважає за можливе зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути питання щодо поновлення ОСОБА_1 2-ї категорії учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до чинного законодавства та з огляду на наступне.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім цього, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 6, 77, 78, 90, 139, 242, 243, 244, 245, 246, 257-263 КАС України, п. 10 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р., суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути питання щодо поновлення ОСОБА_1 2-ї категорії учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський