Справа № 826/1622/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 жовтня 2018 року м. Київ№ 826/1622/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особауповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить (з урахуванням уточненого адміністративного позову від 02.04.2018):

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору про розірвання договору іпотеки №76774 від 08.02.2008, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 24.02.2015 за реєстровим №166;

- скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, оформлене повідомленням про нікчемність правочинів №5513 від 04.08.2017 щодо визнання нікчемним договору про розірвання договору іпотеки №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 24.02.2015 за реєстровим №166;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочину договору про розірвання договору іпотеки №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 24.02.2015 за реєстровим №166.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2018 відкрито провадження у справі, залучено до участі третю особу та призначено підготовче засідання.

За результатами підготовчого провадження, після вчинення всіх необхідних процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, у свою чергу, просив суд закрити провадження у справі про що ним було подано до суду відповідні заяви про закриття провадження у справі, в яких зазначено, що даний спір не є публічно-правовим за своєю суттю, а тому не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, представник третьої особи поклався на розсуд суду.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 02.10.2015 №664, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 02.10.2015 №181. Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

На виконання положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, згідно з протоколом від 04.08.2017 №66/1, затверджено результати перевірки, якою виявлено нікчемність договору про розірвання договору іпотеки №76774 від 08.02.2008, укладеного 24.02.2015 між банком та ОСОБА_1 та посвідчений ПНКМНО Степаненком Д.В. за реєстровим №166 (п.п. 1 та 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Наказом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ліквідація) «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 31.08.2017 №378, у зв'язку з виявленням факту нікчемності вказаного договору, визначено поновити у бухгалтерському обліку банку забезпечення за договором іпотеки №76774, укладеним з ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225; направити ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність правочину, згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», договору про розірвання договору іпотеки №76774 від 08.02.2008, укладеного 24.02.2015 між банком та ОСОБА_1; розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину.

На підставі викладеного на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про нікчемність правочинів від 04.08.2017 №5513.

З приводу вказаного слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративною справою, у силу п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватно-правовим навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Помилковим є застосування ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), оскільки визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у ст.ст. 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов'язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторін за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку (ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

На виконання вказаних приписів оскаржуваними діями та рішенням уповноваженої особи Фонду, вчиненими та виданим останнім як органом управління банком, відповідний правочин банку віднесено до нікчемних. Такі дії та рішення є результатом внутрішньої перевірки правочинів банку, забезпеченої уповноваженою особою Фонду, і внутрішнім документом банку, обов'язковим для виконання працівниками, та не породжує обов'язків у контрагентів банку, оскільки обов'язок повернути майно (кошти) виникає у контрагентів не на підставі наказу (рішення) про виявлення нікчемних правочинів, а в силу закону (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України). Таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення.

Щоб застосувати наслідки нікчемного правочину, банк як сторона такого правочину повинен звернутися з відповідним позовом до суду.

Оскільки позивач у межах даної адміністративної справи оскаржує дії та наказ про віднесення правочину до нікчемного, вчинені та виданий уповноваженою особою Фонду не як суб'єктом владних повноважень, а як органом управління банком, що здійснює заходи із забезпечення збереження його активів і запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №910/12294/16 (провадження №12-9зг18) (ЄДРСР №74188635).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене вище, суд вказує про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю, з огляду на неналежність розгляду у порядку адміністративного судочинства заявлених позовних вимог про визнання протиправним дій та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору про розірвання договору іпотеки №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 24.02.2015 за реєстровим №166.

При цьому, позовна вимога про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності правочину договору про розірвання договору іпотеки №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 24.02.2015 за реєстровим №166, є похідною позовною вимогою по відношенню до наведених вище, у силу п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому провадження щодо останньої також підлягає закриттю.

Крім того, на виконання ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, слід зазначити, що встановлена правова природа оскаржуваного рішення про визнання правочину нікчемним (як і дій стосовно визнання правочину недійсним) унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому вказані позовні вимоги не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в господарських судах). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №813/1061/16 (провадження №11-654апп18) (ЄДРСР №76262671).

Керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

2. Закрити провадження у справі №826/1622/18.

3. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

4. Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок