Справа № 428/9543/16-а
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/9543/16-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника відповідача Свистуна Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (місце проживання: Україна, АДРЕСА_1) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Донецька, будинок 37) про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що вона з травня 2013 року захворіла та знаходилась на амбулаторному лікуванні по лютий 2015 року з діагнозом: розповсюджений остеохондроз хребта, деф. Спондильоз, спондилоартроз, чисельні протрузи міжхребтових дисків, грижа диска Л4-Л5, гемангіома тіла ЛЗ, Тн4, хребтів, грижа Шмороля Тн7, відносне стенозування хребтового каналу на рівні С5-С7, мієлопатія на рівні С4-С7, радикулопатія Л4-S1 зліва, больовий синдром середнього ступеня, нижній легкий парапарез. Починаючи з березня 2015 року перебіг хвороби загострився та з 23.03.2015 року позивач почала знаходитись на стаціонарному лікуванні. На стаціонарному лікуванні знаходилась 6 разів. В останнє, знаходилась на стаціонарному лікуванні з 13.08.2016 року по 23.08.2016 року. Наприкінці 2015 року, за рекомендацією лікаря з заявою про встановлення групи інвалідності відповідно до її захворювання, позивач звернулась до відповідача. 09.11.2015 року відповідачем була надана довідка про невизнання позивача інвалідом. Згодом, у січні 2016 року позивач повторно звернулась до відповідача, але 21.01.2016 року знов отримала довідку про невизнання інвалідом. Перед проходженням МСЕК з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року знаходилась на обстеженні у ДУ «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» у м. Дніпро, де був підтверджений її діагноз. Після отримання відмови від відповідача щодо встановлення групи інвалідності, 24.02.2016 року позивач звернулась до Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України», де проходила медико-соціальну експертизу для встановлення відповідної групи інвалідності. За результатами проходження комісії ніяких висновків (медичної документації) не отримала. Позивачу лише повідомили, що висновки відповідача підтверджені. У червні 2016 року з заявою про надання позивачу висновків проходження комісії звернулась до Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України». У серпні 2016 року позивач отримала відповідь від 04.07.2016 року за № 117/16 в якій зазначалось, що за результатами розгляду МСЕК МОЗ України про невизнання інвалідом, їй були надані лише роз'яснення, а всі інші необхідні документи будуть надані в процесі розгляду справи у суді. На лікарняному позивач перебувала 232 дні (з 23.03.2015 року по 09.11.2015 року), з роботи її звільнили та порекомендували стати в ЦЗ, з червня 2016 допомога по безробіттю закінчилася. На даний час позивач працювати не може, проживає одна, коштів не тільки на лікування, але й на існування не має. Позивач вважає, що має усі підстави для встановлення групи інвалідності відповідно до її захворювання, а дії відповідача щодо відмови у встановленні групи інвалідності є незаконними та необґрунтованими.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просить про наступне:

- визнати дії Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо безпідставності відмови у призначенні ОСОБА_2 відповідної групи інвалідності незаконними;

- зобов'язати Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» провести повторну комісію та встановити ОСОБА_2 ІІ групу інвалідності безстроково.

Представник відповідача надав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що ОСОБА_2 була оглянута 15.07.2015 року Сєвєродонецькою міжрайонною МСЕК. За наданою медичною документацією було встановлено, що пацієнтка ОСОБА_2 перебуває на лікарняному з 23.03.2015 року з діагнозом: розповсюджений остеохондроз хребта, деформуючий спондилоартроз, кили дисків С5-С6, С6-С7, L5-S1, помірний больовий синдром, помірне порушення статико-кінетичної функції хребта. В зв'язку з тим, що хворій не показано нейрохірургічне оперативне втручання, а за перебігом захворювання потребувало долікування, ОСОБА_2 було подовжено лікування за лікарняним листом. По закінченню лікування ОСОБА_2 оглянута Лисичанською міжрайонною МСЕК 09.11.2015 року, яка визначила, що наявні функціональні порушення з боку патології нервової системи та опорно-рухового апарату, в нерізкому ступі порушують життєдіяльність хворої, рішення комісії - інвалідом не визнана. За незгодою з рішенням Лисичанської міжрайонної МСЕК 12.11.2015 року ОСОБА_2 була оглянута на засіданні Луганської обласної МСЕК, яка підтвердила рішення Лисичанської міжрайонної МСЕК. За власним наполяганням ОСОБА_2 була направлена на додаткове обстеження до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України м. Дніпро, де була обстежена в неврологічному відділенні з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року. За консультативним висновком комісії інституту № 6864 від 03.12.2015 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з ураженням шийного, грудного і попереково-крижового відділів, протрузії С4-С5, С5-С6, С6-С7, D2-D3. L4-L5. L5-S1 зі стенозом дурального мішка (МРТ). Дискогенна радикулонейропатія L5-S1, нерізкий больовий синдром (цервікалгія, торакалгія, люмбошиалгія). Порушення функції хребта 0 ст. Розлад особистості. F610. При обстеженні хворої проведені необхідні аналізи крові, сечі, обстеження серцево-судинної системи. Враховуючи експертні рекомендації консультативного висновку Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України № 6864 від 03.12.2015 року: «при обстеженні в неврологічному відділенні клініки у хворої виявлена патологія нервової системи, опорно-рухового апарату, яка в легкому ступені обмежує життєдіяльність хворої, що не дає підстав для визначення групи інвалідності в даний час. Підстава: «Інструкція про встановлення груп інвалідності», затверджена наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011 року, «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджено постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 року», ОСОБА_2 21.01.2016 року - група інвалідності не встановлена рішенням Луганської обласної МСЕК. В подальшому, ОСОБА_2 за її особистою заявою була направлена до Центральної МСЕК МОЗ України з метою оскаржити рішення Луганської обласної МСЕК. На засіданні Центральної МСЕК МОЗ України було оглянуто ОСОБА_2 та розглянута медико-експертна документація з питання встановлення групи інвалідності. Висновок Центральної МСЕК МОЗ України: «Виявлена патологія хребта, ступінь функціональних порушень, що підтверджено результатами клінічних обстежень, в т.ч. у неврологічному відділенні Укр. Держ. НДІ МСПІ м. Дніпра, де хвора перебувала з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року, обмежують життєдіяльність хворої в легкому ступені, що не дає підстав для встановлення групи інвалідності. Рішення Луганської обласної МСЕК підтверджено». Огляд ОСОБА_2 був здійснений суворо дотримуючись «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджених постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 року. Отже, Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 01.10.2018 року позивач присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. В судових засіданнях, які відбулися раніше, позивач підтримала позов з підстав, які викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені в письмовому відзиві на позов.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 6864, наданою ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», вбачається, що позивач ОСОБА_2 знаходилася у стаціонарі вказаного закладу в період з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року. Основний діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з ураженням шийного, грудного і попереково-крижового відділів, протрузії С4-С5, С5-С6, С6-С7, D2-D3, L4-L5, L5-S1 зі стенозом дурального мішка (МРТ). Дискогенна радикулонейропатія L5-S1, нерізкий больовий синдром (цервікалгія, торакалгія, люмбошиалгія). Порушення функції хребта 0 ст. Розлад особистості.

З консультативного висновку № 6864, наданого ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», вбачається, що експертною рекомендацією за цим висновком є відсутність підстав для визначення групи інвалідності позивачу ОСОБА_2 у зв'язку із тим, що виявлені у неї розлади здоров'я в нерізкому ступені обмежують її життєдіяльність.

Згідно із копією довідки про невизнання інвалідом № 166/2179 від 09 листопада 2015 року, виданою Лисичнаською міжрайонною МСЕК Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 оглядалася 09 листопада 2015 року Лисичанською міжрайонною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом.

Відповідно до копії довідки про невизнання інвалідом № 5/57 від 21 січня 2016 року, виданої Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 оглядалася 21 січня 2016 року обласною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом.

З копії листа Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» № 75/02 від 24 лютого 2016 року вбачається, що на засіданні Центральної МСЕК МОЗ України розглянута медико-експертна документація та оглянуто громадянку ОСОБА_2 з питання встановлення їй групи інвалідності та повідомлено, що виявлена патологія хребта, ступінь функціональних порушень, що підтверджено результатами клінічних обстежень, в т.ч. у неврологічному відділенні УкрДержНДІ медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ), де хвора перебувала з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року, обмежують життєдіяльність хворої в легкому ступені, що не дає права для встановлення групи інвалідності. Рішення МСЕК області підтверджено.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення про МСЕК № 1317).

Пунктом 3 Положення про МСЕК № 1317 встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За змістом пункту 4 Положення Про МСЕК № 1317 Міністерство охорони здоров'я (далі - МОЗ) утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Приписами пункту 10 вказаного Положення обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв'язку з одним і тим самим захворюванням протягом п'яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктом 27 вказаного Положення обумовлено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.

Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Суд зауважує, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність свого рішення про відмову у встановленні групи інвалідності позивачу.

Так, під час огляду судом оригіналів медичної документації стосовно проходження ОСОБА_2 комісій на призначення групи інвалідності, судом було встановлено, що огляди позивача комісіями всіх трьох рівнів відбувалися належним чином, за результатами кожного огляду було складено відповідний акт, де детально викладався хід огляду та причини не встановлення інвалідності. Такими причинами було вказано те, що ЦНС носить мінімальний характер, життєдіяльність позивача обмежена у легкому ступені.

При цьому, під час обстеження позивача в розпорядженні комісій всіх трьох рівнів була наявна вся медична документація щодо характеру та перебігу хвороби позивача, копії якої позивачем було додано до справи (епікризи, томографії, виписки тощо).

Суд також звертає увагу на те, що позивачем ані у позовній заяві, ані в поясненнях під час судового розгляду, ані під час відповідей на запитання суду не було вказано, в чому саме полягає порушення відповідачем порядку її обстеження, тобто яку норму права порушив позивач.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність ухвалення рішенні про відмову у його задоволенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору, в той час як інших судових витрат, які підлягають розподілу, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01 жовтня 2018 року.

Суддя Д.Б. Баронін