Справа № 804/916/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 804/916/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрія Валентиновича, третя особа - Приватне підприємство "Агрофірма Борисфен" про визнання протиправними дій та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрія Валентиновича, третя особа - Приватне підприємство "Агрофірма Борисфен", з урахуванням заяв про зміну підстав позовної заяви, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - Корнієнко Юрія Валентиновича при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36478888 від 04.08.2017р. 15:11:49 та внесенню запису № 21732217 про інше речове право - право оренди на підставі договору оренди землі від 03.04.2013р. б/н до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36478888 від 04.08.2017р. 15:11:49 із внесеним записом №21732217 про інше речове право - право оренди на підставі договору оренди землі від 03.04.2013р. б/н до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняте приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - Корнієнко Юрієм Валентиновичем.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі договору про оренду землі від 03.04.2013 року, який містить дописки, закреслення, що суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, вказаний договір не містить відомостей щодо державної реєстрації договору оренди землі. Позивача не повідомлено про подання 04.08.2017 року заяви на проведення реєстраційних дій іншого речового права №21732217 від 04.08.2017 року про право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 03.04.2013 року. В договорі відсутня нумерація аркушів.
Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 36478888 від 04.08.2017 року та внесенні запису №21732217 на підставі Договору оренди землі від 03.04.2013 року.
Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому обгрунтував повторно ті ж обставини протиправності рішення відповідача.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, які повторюють позицію викладену у відзиві.
Представник позивача та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Також, представник позивача 25.09.2018 року о 9 год. 51 хв. звернувся з клопотанням про проведення відеоконференції в день проведення судового засідання 25.09.2018 року вже після проведення самого судового засідання, яке закінчилось о 9 год. 37 хв., суд прийняв рішення розглянути справу по суті в письмовому провадженні.
Проте, суд зазначає, що вказане клопотання подано з порушенням строків передбачених ч.2 ст.195 КАС України, тому залишено без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма «Борисфен» 30.11.2006 року укладено договір оренди землі загальною площею 5,05 гектарів, яка знаходиться на АДРЕСА_1.
03.04.2013 року позивач звернулась до ПП «Агрофірма «Борисфен» із проханням переукласти договір оренди землі на термін 2017-2065 роки. Так, позивач просив виплатити оренду плату в грошовому виразі.
Між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Агрофірма «Борисфен» 03.04.2013 року укладено договір оренди землі загальною площею 5,05 гектарів, яка знаходиться на АДРЕСА_1.
В подальшому право оренди зареєстровано за зверненням орендаря, який був заявником на підставі наданого Договору оренди землі, та відповідачем 04.08.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36478888.
Так, позивач вказує на порушення п.5.22, 5.23, 7.12 Вимог до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55, а саме не зазначено кількість аркушів у кожному додатку та кількість їх примірників; підпис представника орендаря на договорі не містить назви посади особи, яка підписала документ, сторінки договору оренди землі та його додатки не пронумеровані.
Суд зазначає, що згідно п.1.1 вказаних вимог - цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:
органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;
підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій).
На виконання вимог ст.14 Закону України «Про оренду землі» Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) № 220 від 03.03.2004 р. затверджено Типовий Договір оренди землі і саме ця Постанова встановлює вимоги до таких договорів. Вказаною формою не передбачена нумерація аркушів договору та додатків до нього.
Стосовно викреслень суттєвих для Позивача істотних умов Договору, то суд зазначає, що таке закреслення передбачене п.23, п.33, п.39 Типового договору, затвердженого Постановою КМУ №220 в редакції, що діяла на момент підписання договору оренди землі, в зв'язку з чим порушення відсутні, так як обумовлені нормативним актом та оформлені відповідно до законодавства. Ніяких інших викреслень, дописок тощо в примірнику Договору оренди землі, який наданий для реєстрації, не було, що чітко видно із електронних сканкопій цього Договору, який міститься в реєстраційній справі.
Позивач вказує на записи від руки в п.9 Договору стосовно розміру орендної плати та на невідповідність суми орендної плати 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, але ніяких дописок, як видно із наданого суду Договору немає, а весь Договір заповнено від руки. Стосовно розміру орендної плати, яка зафіксована в Договорі, необхідно звернути увагу, що відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Те ж саме стосується і п.9.3 Договору, так як це є цивільно-правові договірні відносини, які залежать від волі сторін - учасників Договору та вирішуються відповідно до ст.30 Закону України «Про оренду землі» та Цивільного кодексу України, а не в порядку адміністративного судочинства.
Щодо твердження позивача про порушення ст.25 Закону України «Про оренду землі», п.53 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» та Постанови КМУ № 220 в частині прийняття на державну реєстрацію Договору про оренду землі, який не містить відомості про його державну реєстрацію в Державному реєстрі земель (ДЗК, Поземельній книзі тощо), то суд зазначає, що з 01.01.2013 р. державній реєстрації підлягають речові права та їх обтяження, передбачені ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не договір і саме після Державної реєстрації речових прав та їх обтяжень інформація із вказаного реєстру надходить в порядку взаємодії до Державного земельного кадастру.
Так, з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр», Постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012 р. та внесенні змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження щодо державної реєстрації договорів та речових прав на земельну ділянку не розповсюджуються на органи Держземагентства.
Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» передбачена необхідність державної реєстрації права оренди відповідно до закону.
Повідомлення позивача, як власника земельної ділянки, про подання, отримання заяви на проведення реєстраційних дій стосовно вказаної земельної ділянки не здійснено, так як таке повідомлення, відповідно до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначається КМУ у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Пунктом 111 Порядку передбачено, що про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника об'єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Таке повідомлення здійснюється у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу власника, як адреси для зворотнього зв'язку шляхом надсилання на таку адресу відповідної інформації.
В даному випадку при реєстрації в Державному реєстрі були відсутні відомості про електронну адресу власника, яким є позивач, що виключає можливість повідомлення.
Також, позивач вказує на непідтвердження достовірності факту приймання, передачі земельної ділянки на виконання п.5 Договору оренди від 03.04.2013 р., так як акт приймання-передачі земельної ділянки від 03.04.2013 року підписаний не Позивачем і таке приймання-передача фактично не відбулося. При цьому позивач, посилається на абзац 4 п.48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127, який передбачає нотаріальне засвідчення справності підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт приймання-передачі такого майна.
Згідно підпункту 2 п.48 Постанови №1127 вказана норма є персоніфікованою та регламентує державну реєстрацію права власності у зв'язку з передачею майна у власність юридичної особи, як внеску і ніякого відношення до реєстрації права оренди земельної ділянки не має, в зв'язку з чим вимога про нотаріальне засвідчення справжності підписів сторін на акті прийому-передачі в оренду земельної ділянки, з боку реєстратора є безпідставною.
Стосовно одночасної дії двох договорів суд зазначає, що договір від 03.04.2013 року був укладений відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, згідно якої договір є таким, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і підписали договір, надаючи згоді встановленої форми.
Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування, та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно із ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, відповідно до закону.
Підпунктом 6 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки.
Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав.
Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи угоді встановленої форми.
Разом з тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення договору оренди, набуваються після державної реєстрації..
Виходячи з положень ст.638 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня його державної реєстрації, що виключає можливість, в даному випадку, «дію» двох договорів, так як реєстрацію права оренди за договором від 03.04.2013 року здійснено 04.08.2017 року, після закінчення строку дії (31.12.2016 р.) попереднього договору оренди, укладеного сторонами 30.11.2006 року.
Щодо сплати адміністративного збору то суд зазначає, що у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява, відповідно до ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.2 п.6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127.
Адміністративний збір справляється за одну надану послугу у сфері державної реєстрації прав відповідно до абз.2 п.7 ст.34 вищевказаного закону.
Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.
Отже, у разі державної реєстрації прав за однією заявою надається одна адміністративна послуга. В даному випадку сплачено один збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2017 року), з яких 40%, що складає 640 грн., адміністративного збору перераховано до бюджету, що підтверджується квитанцією, долученою до реєстраційної справи, 60 відсотків адміністративного збору залишилося у нотаріуса для фінансового забезпечення його діяльності, відповідно до ст.35 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на означене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова