Справа № 204/4519/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 204/4519/17
провадження 2а/201/140/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішення органу пенсійного фонду та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 липня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішення органу пенсійного фонду та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що 10 січня 2017 року вона звернулася до Ленінського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою, зареєстрованою за № 52/05, про призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, яка виховувала його до шестирічного віку. До заяви додала всі необхідні документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні. За результатами розгляду заяви Управлінням прийнято рішення від 10 лютого 2017 року № 245/02/56 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком з посиланням і на підставі абз. З п. З Прикінцевих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України від 16 червня 2005 року № 2658 «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення багатодітних матерів». Відмову мотивовано тим, що її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вперше звернувся за медичною допомогою до медичного закладу у 2005 році у віці 12 років, після чого йому було встановлено заключний діагноз. Посилаючись на вказані нормативно-правові акти, Управлінням також зазначено, що для визначення права на призначення дострокової пенсії заявником повинна бути надана довідка лікувально-консультаційної комісії дитячої поліклініки про можливість визнання дитини інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку. У зв'язку з ненаданням позивачем такої довідки у призначенні пенсії їй було відмовлено. Інших причин для відмови у рішенні не зазначено.

З вказаним рішенням Управління позивач не згодна, вважає його необгрунтованим і таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України, є незаконним і підлягає скасуванню. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернулася до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Вона понесла втрати. Просила скасувати вказане рішення та зобов'язати відповідача призначити їй достроково пенсію з виплатою належних коштів, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши на те, що дійсно виносилося вказане позивачем рішення в передбаченому законом порядку з роз'ясненням його змісту позивачу. Оспорюване рішення обґрунтоване. Вважають вказане рішення законним, складеним вірно, всі істотні умови при його складанні дотримано і правильно відображено. Вважають, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і її представника та представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 10 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою, зареєстрованою за № 52/05, про призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, яка виховувала його до шестирічного віку. До заяви додала всі необхідні документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні. За результатами розгляду заяви Управлінням прийнято рішення від 10 лютого 2017 року № 245/02/56 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком з посиланням і на підставі абз. З п. З Прикінцевих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України від 16 червня 2005 року № 2658 «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення багатодітних матерів». Відмову мотивовано тим, що син позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вперше звернувся за медичною допомогою до медичного закладу у 2005 році у віці 12 років, після чого йому було встановлено заключний діагноз. Посилаючись на вказані нормативно-правові акти, Управлінням також зазначено, що для визначення права на призначення дострокової пенсії заявником повинна бути надана довідка лікувально-консультаційної комісії дитячої поліклініки про можливість визнання дитини інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку. У зв'язку з ненаданням позивачем такої довідки у призначенні пенсії їй було відмовлено. Інших причин для відмови у рішенні не зазначено.

З вказаним рішенням Управління позивач не згодна, вважає його необгрунтованим і таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України, є незаконним і підлягає скасуванню. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернулася до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір; в добровільному порядку вирішити спір не вдалося, на звернення до відповідача позивач отримав відмову, звернення до інших органів ні до чого не призвели і він вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Порядок призначення та виплати пенсій в України регулюється спеціальним законодавством.

Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (із змінами) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно з абз. 4 п. З розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти інваліди віком до 16 років.

Вказані положення Закону № 1058 кореспондуються з аналогічним правом, закріпленим у ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 (із змінами), де зазначено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Як вбачається з наведеного, вказані спеціальні закони не вимагають, як умову призначення пільгової пенсії, підтвердження факту наявності у дитини медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 2 ст. 46 Закону № 1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

При зверненні до Управління позивачем були надані відповідні медичні та інші довідки, якими підтверджено, що вона маю сина інваліда з дитинства, виховала його до шестирічного віку; досягла віку 50 років, має стаж роботи 27 років 18 днів, - тобто всі документи, які згідно з законом надають право на призначення дострокової пенсії за віком.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії відповідача щодо не вирішення питання своєчасно про запитуване позивачем питання є не правомірними, оскільки відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача, його представника стосовно не визнання позовних вимог. Зокрема, у запереченнях представник відповідача посилається на те, що з 01 січня 2006 року Законом України «про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення багатодітних матерів» № 2658 від 16 червня 2005 року було внесено зміни в частині віку, до якого дитина мала бути визнана інвалідом з дитинства для призначення матері дострокової пенсії, в якому слова «до восьмирічного віку» замінено словами «до шестирічного віку». Далі відповідач дає своє тлумачення вказаного закону і приходить до висновку, що для визначення права на призначення дострокової пенсії надається довідка лікувально - консультативної комісії (ЛКК) дитячої поліклініки про можливість визнання дитини інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку.

З вказаним погодитися неможливо, так як порядок призначення та виплати пенсій в Україні регулюється спеціальним законодавством, оскільки спеціальним законом, який має пріоритет, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (із змінами).

Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (із змінами) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абз. 4 п. З розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти інваліди віком до 16 років.

Вказані спеціальні закони не вимагають, як умову призначення пільгової пенсії, підтвердження факту наявності у дитини медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку.

Окрім цього, у відзиві (запереченнях) відповідач зазначає, що у прохальній частині позову позивач не вказала дату, з якої вона просить суд зобов'язати Управління призначити пенсію. У зв'язку з цим, на думку відповідача, позов є необгрунтованим.

Однак, законом чітко визначено з якого дня має бути призначена пенсія за віком. Зокрема, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач дотримала вказані строки, звернулася до Управління 10 січня 2017 року. При зверненні надала паспорт, відповідні медичні та інші довідки, якими підтверджено, що їй виповнилося 50 років ІНФОРМАЦІЯ_2 року; вона має сина інваліда з дитинства, виховала його до шестирічного віку; має стаж роботи 27 років 18 днів, - тобто всі документи, які згідно з законом надають право на призначення дострокової пенсії за віком. Копії цих документів були надані до суду. Додатково, у позовній заяві зазначені дата, місяць та рік народження позивача. Таким чином, згідно з законом, днем виникнення права на призначення пенсії для ОСОБА_1 є 12 (дванадцяте) жовтня 2016 року.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред'являються до дій та рішень суб'єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Отже, не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем була допущена.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та скасувати рішення Ленінського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі № 242/02/56 про відмову ОСОБА_1 в призначенні достроково пенсії за віком від 10 лютого 2017 року та зобов'язати ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: 1) призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком як матері, яка виховала інваліда з дитинства, з дня виникнення такого права на призначення пенсії (12 жовтня 2016 року), 2) здійснити виплату належних ОСОБА_1 сум пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з дня виникнення права на призначення пенсії, а також стягнути ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн..

Таким чином позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, абз. 1 ч. 1 ст. 45, ч. 2 ст. 46, абз. 4 п. З та п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (із змінами); ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 (із змінами), ст. 5, 6, 15, 17, ч. 1 ст. 18, ст. 19, 30, 77, 243 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати рішення Ленінського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі № 242/02/56 про відмову ОСОБА_1 в призначенні достроково пенсії за віком від 10 лютого 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: 1) призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком як матері, яка виховала інваліда з дитинства, з дня виникнення такого права на призначення пенсії (12 жовтня 2016 року), 2) здійснити виплату належних ОСОБА_1 сум пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з дня виникнення права на призначення пенсії.

Стягнути Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн..

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2018 року.

Суддя -