Справа № 2040/6269/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 р. № 2040/6269/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1, 62341, АДРЕСА_1) до Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, (код ЄДРІІОУ 40383690; 62301, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Залізнична, буд. 31) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 02.02.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

- зобов'язати Дергачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в періоди з 06.03.2013 р. по 18.10.2013 р. на посаді провізора аптеки в ФОП ОСОБА_2, з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 р. на посаді провізора ТОВ «Харківаптека-2» до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 р. про призначення пенсії за вислугу років.

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії відповідно до пп. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона працювала на посадах, які віднесені до переліку посад працівників закладів охорони здоров'я, які мають право на пенсію за вислугу років. Однак, в порушення вимог чинного законодавства, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області «Про розгляд звернення» №2424/П-12 від 19.04.2018 р., рішенням Відповідача від 02.02.2018 р. позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Позивач зазначає, що зі змісту вказаного листа ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що до спеціального трудового стажу, який надає Позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах, зараховано 26 років та 8 днів, всупереч фактичного стажу - 26 років 9 місяців 9 днів (тобто, виключено із розрахунку 9 місяців та 1 день). Не погоджуючись із неправомірною відмовою в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів 2,4 Порядку розгляду скарг на рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення. 16.05.2018 р. позивач звернулася із скаргою на незаконне рішення підпорядкованого управління до ГУ ПФУ в Харківській області. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 3457/П-14 від 15.06.2018 р. скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та зазначено, що до спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 06.03.2013 р. по 18.10.2013 р. у ФОП ОСОБА_2, з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 р. у ТОВ «Харківаптека-2», оскільки наданими позивачем документами не підтверджується, що її робота проходила у закладах охорони здоров'я.

Позивач та її представник вважають Рішення Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 02.02.2018 р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправним, таким що підлягає скасуванню та категорично не погоджуються із відмовою в призначенні пенсії за вислугу років, вважають, що пенсія за вислугу років має бути призначена, оскільки позивач працювала на посадах провізора в ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Харківаптека-2». Дані суб'єкти господарювання, на їх думку, безсумнівно відносяться до закладів охорони здоров'я. В обґрунтування своїх доводів також зазначають, що дані суб'єкти господарювання належать до закладів охорони здоров'я визначається сукупністю наступних критеріїв: забезпечення медичного обслуговування населення; в них були в наявності дозвільні документи на провадження певного виду господарської діяльності - ліцензій; професійна діяльність виконувалась компетентними працівниками.

Ухвалою суду від 07.08.2018 року у справі відкрито спрощене провадження.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано відзив на позов, в якому Дергачівське об'єднане управління ПФУ Харківської області проти позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що при розгляді поданих документів встановлено відсутність необхідного стажу для призначення пенсії за п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За документами, наявними в відповідній пенсійній справі, вбачається, що спеціальний стаж позивача складає 26 років 8 днів. До спеціального стажу зараховано періоди роботи: з 30.10.1989р. по 18.06.2012р.; з 04.11.2013р. по 21.03.2017р. Рішенням Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 02.02.2018р. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Своє рішення відповідач вважає обґрунтованим, а, отже, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

03 жовтня 2018 року представником позивача через канцелярію суду направлена відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов. В обґрунтування своєї позиції по справі представник позивача зазначає, що лише вид діяльності підприємства, а не його назва, визначає приналежність останнього до закладу охорони здоров'я. Зазначає, зокрема, що у розділі 2 «Охорона здоров'я» Переліку № 909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад) в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах дає право на пенсію за вислугу років. У примітці 2 до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених Переліком, дає право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ, водночас, не зазначено жодної вказівки щодо акредитації. Крім того, посилався на практику Верховного Суду, який у своїй Постанові по справі № 492/446/15-а від 29.08.2018, приймаючи рішення про необхідність відступити від викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 у справі № 21- 241а13 правового висновку, про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які Офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації, зазначила: про незарахування до спеціального стажу періоду роботи у належному ФОП аптечному кіоску, який державної акредитації не проходив, і зарахування іншим особам до такого спеціального стажу періоду їх роботи в аптечних закладах, які з 13.06.2015 не мають державної акредитації, буде виявом дискримінаційного ставлення держави до осіб, які перебувають у подібній ситуації. Також вважає, що, якщо у Відповідача і виникли сумніви щодо приналежності ФОП до закладів охорони здоров'я, але відповідач не звернувся до суб'єкта господарювання з метою встановлення приналежності останнього до закладів охорони здоров'я, хоча йому надане таке право, не повідомив заявника письмово про необхідність подати додаткові документи, що підтверджують наявність спеціального трудового стажу та, відповідно, неправомірно відмовив Позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03 серпня 1981 р. по 18 грудня 2017 р., згідно із записами у трудовій книжці (а.с. 14-26) позивач працювала на фармацевтичних та провізорських посадах у наступних закладах: з 30.10.1989 р. по 31.07.1990 р. на посаді фармацевта в аптеці № 231 (запис № 5) - 9 місяців 2 дні; з 01.08.1990 р. по 19.12.2011 р. на посаді провізора-технолога з подальшим перейменуванням посади - провізор аптеки №231 ТОВ «ЦРА № 16» (записи №№ 6-10) - 21 рік 4 місяці 19 днів; з 20.12.2011 р. по 26.02.2012 р. на посаді завідуючої структурного підрозділу ТОВ «ЦРА № 16» аптеки № 3 «Старий доктор» (запис № 11) - 2 місяці 7 днів; з 27.02.2012 р. по 18.06.2012 р. на посаді завідуючої-провізора аптечного пункту № 3 ЦРА № 16 (записи №№ 12-13)- 3 місяці 23 дні; з 06.03.2013 р. по 18.10.2013 р. на посаді провізора аптеки в ФОН ОСОБА_2 (записи №№ 14-15) - 7 місяців 13 днів; з 04.11.2013 р. по 21.03.2017 р. на посаді провізора аптеки № 5 ДАК «Ліки України» (записи №№ 16-17) - 3 роки 4 місяці 18 днів); з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 р. на посаді провізора ТОВ «Харківаптека-2» - (записи №№ 20-21) -1 місяць 18 днів. Відповідно, ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж - 26 років 9 місяців 9 днів.

Відповідач зазначає, що за документами, наявними у відповідній пенсійній справі, спеціальний стаж позивача складає 26 років 8 днів. До спеціального стажу зараховано періоди роботи: з 30.10.1989р. по 18.06.2012р.; з 04.11.2013р. по 21.03.2017р.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 19.12.2017 р. звернулась до Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області із заявою про призначення пенсії за віком (за вислугу років), як працівнику охорони здоров'я.

Разом з заявою було надано, зокрема, копію трудової книжки від 17.08.1983р.; Довідки ТОВ "Центральна районна аптека №16" вих. №18-12/17-С від 15.12.2017р. та вих. №19-12/17-С від 15.12.2017р.; копії ліцензій на право здійснення підприємницької діяльності від 15.06.1995р. №11111-ЮР, від 08.06.1998р. №22938-ЮР; копію ліцензії державного департаменту з контролю за якістю, безпекою та виробництвом лікарських засобів і виробів медичного призначення Серія АА НОМЕР_2 від 25.06.2001р.; копії довідок Харківського обласного управління статистики від 10.07.1996р., від 19.05.1998р.; копію ліцензії Державного департаменту з контролю за якістю, безпекою та виробництвом лікарських засобів і виробів медичного призначення Серія АА НОМЕР_3 від 25.04.2003р.; копію Ліцензії державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення Серія АВ НОМЕР_4 від 23.02.2006р.; копію ліцензії Державної інспекції з контролю якості лікарських засобів Серія АВ НОМЕР_5 від 28.04.2009р.; копію ліцензії Державної інспекції з контролю якості лікарських Засобів Серія АГ НОМЕР_8 від 22.02.2011р.; копії довідок Харківського обласного управління статистики від 25.10.2005р., від 14.12.2005р., від 03.09.2002р.; копію ліцензії Державної інспекції з контролю якості лікарських засобів Серія АВ № НОМЕР_6 від 30.07.2009р.; копії ліцензій державної служби України з лікарських засобів Серія АВ НОМЕР_7 від 27.04.2012р., Серія АВ НОМЕР_7 від 27.04.2012р.

Рішенням Управління від 02.02.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області «Про розгляд звернення» №2424/П-12 від 19.04.2018 р. позивачу було повідомлено, що до спеціального трудового стажу, який надає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах, зараховано 26 років та 8 днів. Позивач вважає, що всупереч фактичного стажу - 26 років 9 місяців 9 днів відповідачем неправомірно виключено із розрахунку 9 місяців та 1 день.

Не погоджуючись із неправомірною відмовою в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів 2, 4 Порядку розгляду скарг на рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення. 16.05.2018 р. ОСОБА_1 звернулась із скаргою на незаконне рішення підпорядкованого управління до ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 3457/П-14 від 15.06.2018 р. скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 33-34). Із зазначеного рішення вбачається, що до спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 06.03.2013 р. по 18.10.2013 р. у ФОП ОСОБА_2 та з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 р. у ТОВ «Харківаптека-2», оскільки наданими позивачем документами не підтверджується, що її робота у даних суб'єктів господарювання відноситься до закладів охорони здоров'я.

Ознайомившись із вказаним рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 3457/П-14 від 15.06.2018 р. та листом ГУ ПФУ в Харківській області № 2424/П-12 від 19.04.2018 р., ОСОБА_1 та її представник вважають Рішення Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 02.02.2018 р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправним та таким, що підлягає скасуванню, вважають, що пенсія за вислугу років має бути позивачу призначена.

Зазначені обставини зумовили ОСОБА_1 звернутись із означеним позовом до суду.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Спірні відносини щодо призначення пенсії за вислугою років регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, Порядком акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765

Відповідно положень ст.ст. 51, 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що надає право на пенсію за віком.

Згідно Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач покликається на наявність в неї спеціального стажу, який станом на 18.12.2017 року складав 26 років 9 місяців 9 днів, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копію трудової книжки (а.с. 14-26). З огляду на зазначене, позивач вважає, що має право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд вважає за доцільне зазначити, що пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено дві необхідних передумови для призначення пенсії за вислугою років, а саме: 1) наявності у особи спеціального стажу, який, в контексті даної спірної ситуації складає не менше 26 років 6 місяців, та 2) досягненні особою 55 річного віку.

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Разом з тим відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначеня аптечного закладу наведено в статті 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2801-ХІІ), згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Разом з тим відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. Наступні акредитації проводяться кожні три роки.

У випадку тимчасового припинення діяльності акредитованим закладом на строк понад один рік його наступна акредитація проводиться через два роки з моменту поновлення діяльності у сфері охорони здоров'я.

Акредитацію закладів, крім фармацевтичних (аптечних) закладів, проводить Головна акредитаційна комісія, а акредитацію фармацевтичних (аптечних) закладів - Головна комісія з акредитації фармацевтичних (аптечних) закладів, що утворюються при МОЗ (далі - головні акредитаційні комісії), та акредитаційні комісії, що утворюються при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділах охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - акредитаційні комісії).

Головна комісія з акредитації фармацевтичних (аптечних) закладів при МОЗ проводить акредитацію фармацевтичних (аптечних) закладів усіх форм власності.

Для проходження акредитації заклад подає заяву про проведення акредитації та документи згідно з переліком обов'язкових документів, що додаються до заяви про проведення акредитації закладу охорони здоров'я, а саме: копія положення (статуту) закладу, засвідчена в установленому законодавством порядку; копія ліцензії (копії ліцензій за наявності) на провадження господарської діяльності з медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами; копії документів, що підтверджують право користування приміщенням та обладнанням, необхідним для надання медичної допомоги, засвідчені в установленому законодавством порядку; затверджена структура закладу; звіт про медичні кадри (за формою, затвердженою МОЗ); висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, виданий за місцем провадження діяльності, про відповідність закладу, крім фармацевтичних (аптечних) закладів, вимогам санітарних норм і правил; звіт закладу про лікувальну роботу та/або фармацевтичну діяльність, проведену за останні три роки, а у разі першої акредитації - за останні два роки (за формою, затвердженою МОЗ, відповідно до типу закладу); аналіз діяльності закладу щодо якості медичної допомоги та/або фармацевтичної діяльності та критерії її оцінки; копія свідоцтва про атестацію клініко-діагностичної та/або контрольно-аналітичних та інших вимірювальних лабораторій (у разі їх наявності у структурі закладу); копії раніше виданих акредитаційних сертифікатів, якщо такі видавалися.

Відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія у двомісячний строк з дня подання закладом заяви про проведення акредитації здійснює розгляд поданих закладом документів на предмет їх відповідності переліку, визначеному цим Порядком, та формує експертні групи для проведення оцінки відповідності закладу стандартам акредитації (далі - експертна оцінка).

Стандарти акредитації закладів затверджуються МОЗ.

Результати проведеної експертної оцінки вносяться до експертного висновку про відповідність закладу стандартам акредитації (далі - експертний висновок), в якому зазначаються пропозиції щодо акредитації закладу та присвоєння останньому на підставі затверджених МОЗ критеріїв акредитації відповідної акредитаційної категорії (друга, перша, вища) або відмови в акредитації.

На підставі розгляду поданих закладом документів, експертних висновків відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія у місячний строк приймає рішення або про акредитацію закладу та присвоєння закладу певної акредитаційної категорії (друга, перша, вища), або про відмову в акредитації, або про необхідність проведення у місячний строк повторної експертної оцінки.

Відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія протягом 10 робочих днів інформує заклад про прийняте рішення. Рішення головних акредитаційних комісій затверджуються наказом МОЗ. Рішення акредитаційних комісій після погодження з Головною акредитаційною комісією при МОЗ затверджуються наказами Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

У разі прийняття рішення про присвоєння закладу певної акредитаційної категорії відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія безоплатно видає йому акредитаційний сертифікат. В акредитаційному сертифікаті зазначається найменування акредитаційної комісії, що його видала, акредитаційна категорія, назва закладу, адреса (адреси) закладу, строк дії, дата та номер рішення про акредитацію закладу, реєстраційний номер та дата видачі. Акредитаційний сертифікат підлягає постійному зберіганню у закладі.

Акредитовані заклади вносяться до реєстру акредитованих закладів, що ведеться МОЗ.

Таким чином, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Як встановлено судовим розглядом, періоди роботи ОСОБА_1 з 06.03.2013р. по 18.10.2013р. у ФОП ОСОБА_2 та з 01.11.2017р. по 18.12.2017р. у ТОВ „Харківаптека-2", не проходили державну акредитацію, тому, враховуючи положення наведених вище норм законодавства, вони не мають офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я, не зважаючи на здійснення певного виду ліцензованих послуг. Ліцензії, видані вказаним підприємствам, є офіційним визнанням статусу закладу та наявності у нього умов для надання певного рівня фармацевтичних послуг

Суд зазначає, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік №909).

У розділі 2 «Охорона здоров'я» цього Переліку № 909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років. При цьому серед найменувань закладів і установ зазначено не тільки аптеки, а й аптечні кіоски, аптечні магазини, але не зауважено, що вони мають бути обов'язково акредитованими. Крім того, у примітці 2 до Переліку № 909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття «заклад охорони здоров'я» міститься у статті 3 Закону № 2108-XII, згідно з якою - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Аптечний кіоск - це структурний підрозділ аптеки, основним завданням якого є забезпечення населення лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі готовими лікарськими засобами, які відпускаються без рецептів лікаря (пункт 2 Правил торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року № 1570).

У чинній редакції частини п'ятої статті 16 Закону № 2108-XII (зі змінами, внесеними законами України від 9 квітня 2015 року № 326-VІІІ, від 19 жовтня 2017 року № 2168-VIII) наразі установлено добровільне проходження закладами охорони здоров'я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов'язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Установлений частиною першою статті 19 Закону України від 4 квітня 1996 року №123/96-ВР «Про лікарські засоби» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону №2108-XII визначення поняття «заклад охорони здоров'я», також пов'язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

При цьому в частині другій статті 19 вказаного Закону підставою для видачі зазначеної ліцензії визначалося наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких установленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов'язковій перевірці перед видачею ліцензії у межах строків, передбачених для видачі ліцензії, за місцем провадження діяльності органом ліцензування або його територіальними підрозділами у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Проходження першої акредитації закладу охорони здоров'я (офіційного визнання наявності у нього для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров'я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам) Порядком акредитації, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося лише через два роки від початку провадження діяльності у цій сфері.

Отже, на підставі системного аналізу вищенаведених норм законодавства України можна зробити висновок, що особи, які працювали на посадах фармацевтів в аптечних кіосках, належних ФОП, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

До зазначених висновків прийшла Велика палата Верховного Суду у Постанові по справі № 492/446/15-а від 29.08.2018 року, яка зазначила, що на працівника аптечного закладу не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоров'я, оскільки контроль за додержанням аптечними закладами правил здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами, у тому числі в питаннях проходження акредитації, покладався чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указує на те, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об'єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97, пункт 48).

У рішенні від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06) ЄСПЛ з посиланням на свою попередню практику зазначив, що стаття 14 Конвенції доповнює інші основні положення Конвенції та протоколів до неї. Вона не існує незалежно, оскільки застосовується лише щодо «користування правами та свободами», що гарантуються цими основними положеннями. Застосування статті 14 Конвенції необов'язково означає порушення одного з матеріальних прав, гарантованих Конвенцією. Необхідно, але й також достатньо, щоб обставини справи входили «до сфери застосування» однієї або більше статей Конвенції (пункт 39 вказаного рішення).

Таким чином, заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати пункт 40 зазначеного рішення).

Якщо в державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (пункт 41 вказаного рішення).

Велика Палата Верховного Суду вважає застосовною до ситуації позивачки статтю 14 Конвенції у зв'язку зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року у справі № 21-241а13, ґрунтувався на приписах статті 16 Закону № 2108-XII та пункту 2 Порядку акредитації, відповідно до яких аптека офіційно набувала статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Проте, як уже було зазначено вище, Законом України від 9 квітня 2015 року № 326-VIII «Про внесення зміни до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я», що набрав чинності 14 травня 2015 року та введений у дію 13 червня 2015 року, статтю 16 Закону № 2108-XII доповнено положенням про те, що аптечні заклади не підлягають обов'язковій акредитації. Акредитація таких закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

На виконання цього Закону Кабінетом Міністрів України постановою від 11 листопада 2015 року № 921 внесені зміни до абзацу першого пункту 2 Порядку акредитації, вказавши, що акредитації підлягають усі заклади охорони здоров'я незалежно від форми власності, крім аптечних, акредитація яких може здійснюватися на добровільних засадах.

Відтак, з 13 червня 2015 року законодавство України покращило становище для всіх осіб, які працюють в аптечних закладах на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, незалежно від наявності державної акредитації такого закладу, і з цього дня стаж роботи на відповідних посадах зараховується до спеціального стажу, необхідного для призначення такої пенсії.

Тому незарахування позивачці до спеціального стажу періоду її роботи з 06 березня 2013 року по 18 жовтня 2013 року на посаді провізора аптеки в ФОП ОСОБА_2 та з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 року на посаді провізора ТОВ «Харківаптека-2» до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, які державної акредитації не проходили, і зарахування іншим особам до такого спеціального стажу періоду їх роботи в аптечних закладах, які з 13 червня 2015 року не мають державної акредитації, буде виявом дискримінаційного ставлення держави до осіб, які перебувають у подібній ситуації. Об'єктивного та розумного обґрунтування різниці у ставленні до цих людей з огляду на вищевказані зміни до законодавства, що по суті покращили становище позивачки й інших осіб, які до 13 червня 2015 року працювали у неакредитованих аптечних закладах, немає. А наслідком такого різного поводження є порушення заборони дискримінації у зв'язку з реалізацією права на мирне володіння майном - призначеною пенсією за вислугу років.

Беручи до уваги вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що є підстави відступити від викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року у справі № 21-241а13 правового висновку, про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані стороною позивача по справі, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1, 62341, АДРЕСА_1) до Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, (код ЄДРІІОУ 40383690; 62301, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Залізнична, буд. 31) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 02.02.2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Дергачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в періоди з 06.03.2013 р. по 18.10.2013 р. на посаді провізора аптеки у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.2017 р. по 18.12.2017 р. на посаді провізора ТОВ «Харківаптека-2» до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 р. про призначення пенсії за вислугу років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, код РНОКПП НОМЕР_1, 62341, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, (код ЄДРІІОУ 40383690; 62301, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Залізнична, буд. 31).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення суду складено в повному обсязі 08 жовтня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.