Справа № 0440/6016/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Справа № 0440/6016/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління
про визнання протиправними дії та скасування рішення, -
08.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати протиправними дії та скасувати рішення від 04.08.2018 року про заборону громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 вїзду в Україну терміном на три роки.
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив 04.08.2018 року відповідачем було винесено рішення про заборону громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 вїзду в Україну терміном на три роки. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
09.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
09.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено дію рішення Державної прикордонної служби Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління від 04.08.2018 року.
04.09.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено вказане рішення є правомірним та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства оскільки під час проходження прикордонного контролю позивачем було надано грошову винагороду за безперешкодний перетин Державного кордону України, у зв'язку з чим, підстави для його скасування відсутні
12.09.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було продовжено строк для вчинення процесуальних дій до 28.09.2018 року.
19.09.2018 року надійшла уточнена позовна заява та відповідь на відзив відповідно до якої зазначено, що заперечує всі доводи відповідача наведенні у відзиві на позовну заяву та вказав, що позивачу стало відомо про підстави винесення оскаржуваного рішення лише після отримання відзиву на позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.08.2018 року о 23:23 год на виїзд з України у пішому порядку у напряму Одеса (Україна) Кишинів (Молдова) прибув гр.ОСОБА_2 ОСОБА_1 Парвіз, ІНФОРМАЦІЯ_1
Під час проходження прикордонного контролю у паспорті позивача було виявлено 500 гривень, у звязку з чим по даному факту здійснено доповідь по команді СПН в ППр ст.прапорщику ОСОБА_3, яким було відібрано пояснення у позивача.
04.08.2018 року на підставі абзацу 5 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято постанову про заборону вїзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 вїзду в Україну терміном на три роки.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №3773-VI Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.
Абзацом 5 ч.1 ст. 13 Закону №3773-VI встановлено, що в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні.
Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до п. 2.1. «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.11р. № 946 (далі - Інструкція), рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі, якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 2.1 розділу II Інструкції №946 рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в'їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:

а) якщо при клопотанні про вїзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону;

г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску;

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України;

е) якщо іноземець намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Пунктом 2.2 розділу II Інструкції встановлено, що рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону:

щодо осіб, зазначених у частині другій статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі прийняття рішення про їх примусове повернення;

за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

Згідно з п. 2.3 Інструкції рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Разом з тим, відповідно до п.п. «в» та «г» п. 2.1 Інструкції, органом охорони державного кордону приймається рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю в разі якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону; якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

При цьому, відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка, зміст якої має відповідати вимогам п. 3.2 зазначеної Інструкції.

На підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується та підписується постанова в двох примірниках про заборону вїзду в Україну (далі - постанова).

Пунктами 3.4.3.8 Інструкції №946 визначено порядок перевірки обставин, викладених у постанові, складеній старшим прикордонних нарядів, та наявності підстав для застосування до іноземця, що порушив правила перетинання державного кордону України, санкції у виді заборони вїзду в Україну.

Після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни:

-оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець;

-проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено вїзд в Україну терміном на ..., засвідчує її підписом та печаткою;

-записує рішення про заборону вїзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в'їзд в Україну (п. 3.9 Інструкції №946).

Таким чином, завершальним етапом прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю є проставлення в паспортному документі іноземця відповідної відмітки.

Згідно з п. 2.3 Інструкції, рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що порушення позивачем правил перетинання державного кордону України полягало в тому, що під час прикордонного контролю у паспорті позивача було виявлено грошові кошти у розмірі 500 гривень, у звязку з чим відповідачем було направлено повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.369 Кримінального кодексу України до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області.

При цьому, судом встановлено відсутність обвинувального вироку за результатами розгляду кримінального провадження, яким би позивача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та яке б набрало законної сили, що суперечить презумпції невинуватості, яку передбачено частиною першою статті 62 Конституції України.

Виявлення ознак кримінального правопорушення та повідомлення про це Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області не може слугувати підставою для винесення рішення про заборону вїзду на територію України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Слід зазначити, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач має в Україні тісні соціальні зв'язки: він перебуває у шлюбі з громадянкою України Ахмедлі ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб наявною в матеріалах справи та про що було зазначено позивачем у своїх поясненнях під час винесення оскаржуваного рішення.

Таким чином, за встановлених обставин, рішення відповідача не відповідає критерію пропорційності, зокрема щодо дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та порушує Конвенційні права особи.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0..1 від 06.08.2018 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (50000, АДРЕСА_1, паспорт серія С №01398300) до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління (67707, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, 14) про визнання протиправними дії та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління від 04.08.2018 року про заборону громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 вїзду в Україну терміном на три роки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (50000, АДРЕСА_1, паспорт серія С №01398300) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5