Справа № 0440/6559/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2018 року Справа № 0440/6559/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі Скупейко І.М.
представника позивача Стригунової Г.І.
представника відповідача Леонова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши свою позицію наступним. Документальне підтвердження проведених господарських операцій з ТОВ «Домус Альянс» відсутнє, оскільки фактичного здійснення господарських операцій не було, тому надані до перевірки документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Також, на думку контролюючого органу,позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо фактичний та адміністративно-майновий стан його постачальника, умови ведення цим підприємством господарської діяльності та порушення, які ним допускались. Таким чином, за твердженнями відповідача, діяльність підприємства була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентами-посередниками, які не виконували своїх податкових зобов'язань та порушували приписи господарського та цивільного законодавства. У зв'язку з наведеним, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
В період з 27.07.2018 року по 02.08.2018 рокуГоловним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ"з питання дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Трекота-Люкс» за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р.
Перевіркою встановлені наступні порушення, допущеніТовариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ":
Порушення законодавства позивачем обґрунтовані в акті перевірки наступним.
Загальна сума оплати по договору за перевіряємий період склала 561 195,11 грн.
Дослідженням фізичного переміщення активів по вказаному договору встановлено, що згідно п.3.1 договору поставки №108 від 03.08.2015 року постачальник поставляє товар на умовах - склад покупця.
ТОВ «ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ» не надано до перевірки товарно-транспортні накладні щодо транспортування товару від ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС».
ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» за період діяльності з дати заснування до 30.09.2015 р. (останній день періоду, що перевіряється) не декларувало придбання товарів (робіт, послуг) без ПДВ, а також відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних відсутнє придбання транспортних послуг, оренди автотранспорту та т.п., також, відповідно звіту 1-ДФ не виплачувалися доходи ФОП.Враховуючи викладене, неможливо підтвердити переміщення товару від ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» до ТОВ «ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ».
Також, ТОВ «ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ» не надано сертифікати відповідності, паспорти якості та інші документи, які б могли підтвердити виробника, а відповідно і походження товару.
На переконання податкового органу,ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» не мало фізичної можливості придбавати та відповідно і реалізувати в подальшому товар, у кількості зазначеній в податковій звітності, у зв'язку з наступним:
- підприємство створене та зареєстроване 03.06.2015, є платником ПДВ з 01.07.2015, перестало подавати будь-яку звітність з 12 місяця 2015 року. Підприємство станом на 30.09.2015 року декларує основні фонди на суму 185,00тис.грн., проте не декларувало придбання товару без ПДВ, а за даними ЄРПН та АІС Митниця відсутнє придбання основних фондів, необхідних для здійснення господарської діяльності (транспортні засоби, навантажувальні пристрої, спецодяг), а також відсутня оренда основних засобів (оренда яка є в номенклатурі придбання (при цьому ціна її складає 0,06грн.) є в номенклатурі реалізації (але вже за ціною 6 666,67грн.)), не мало підтверджень ділової репутації, гарантій виконання зобов'язань та інших ознак комерційної привабливості;
- відсутні кваліфіковані працівники;
- відсутність у ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» матеріально-технічної та технологічної можливості здійснення зберігання, навантаження/розвантаження оформлених обсягів товарно-матеріальних цінностей та відсутність придбання у третіх осіб послуг по забезпеченню їх зберігання та руху;
- неможливість виконання операцій з одержання та постачання товарів наявним трудовим ресурсом;
- відсутність документального підтвердження руху активів;
- встановлення штучного характеру оформлення документів, які не опосередковані реальним виконанням операцій (не зазначення ідентифікаційних даних осіб які ставили підпис у документах).
В акті перевірки зазначено, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб'єктів господарювання, задіяних в ланцюгу руху ТМЦ від ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» до ТОВ «ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ», свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
03.08.2015 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОМУС АЛЬЯНС» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ» (Покупець) укладено договір поставки № 108.
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору Постачальник зобов'язується постачати та передати у власність Покупця товар згідно з замовленням.
Згідно п. 3.1 договору Постачальник поставляє товар на склад Покупця транспортом Покупця.
Відповідно до п. 6.2 прийняття товару за кількістю та якістю проводиться згідно з вимогами Інструкцій № П-6, П-7, затверджених Держарбітражем СРСР відповідно 15.06.1965 р. та 25.04.1966 р. «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та якістю».
На підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом позивачем надано копії: договору поставки; договорів оренди, видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних, журналів-ордерів, оборотних відомостей, журналів-ордерів, декларацій та сертифікатів відповідності та ін.
В обґрунтування відзиву на позов податковим органом надано витяги з баз даних податкового органу.
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є:83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення;83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбаченіцим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктомоподаткування є операціїплатниківподатку з:а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротнихактивів, у тому числі при їхввезенні на митнутериторіюУкраїни (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сумподатків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиномуреєстріподатковихнакладнихподатковиминакладнимичи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 22-23 «Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.07.1965 р. П-6 особи, які залучаються підприємством-отримувачем до участі у прийманні продукції, мають бути ознайомлені з цією Інструкцією. Вони зобов'язані суворо дотримуватися вимог цієї Інструкції та вживати всіх залежних від них заходів для виявлення підстав та місць виникнення недоїмки продукції.
Особи, які здійснюють приймання продукції за кількістю, мають право засвідчувати своїм підписом тільки ті факти, які були встановлені за їх участі. Занесення до акту даних, не встановлених безпосередньо учасниками приймання, забороняється.
За підписання акта про приймання продукції за кількістю, який містить дані, що не відповідають дійсності, особи, які приймають участь у прийманні продукції за кількістю, несуть встановлену законом відповідальність.
Згідно до п.п. 24-25 «Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. П-7 особи, які залучаються підприємством-отримувачем до участі у прийманні продукції, мають бути ознайомлені з цією Інструкцією, з відповідними стандартами, технічними умовами, кресленнями, рецептурами, зразками (еталонами), Основними та Особливими умовами постачання та договором, на підставі якого здійснено постачання даної продукції.
Особи, які здійснюють приймання продукції за якістю та комплектністю, зобов'язані суворо дотримуватися вимог цієї Інструкції та засвідчувати своїм підписом тільки ті факти, які були встановлені за їх участі. Занесення до акту даних, не встановлених безпосередньо учасниками приймання, забороняється.
За підписання акта про приймання продукції за якістю та комплектністю, який містить дані, що не відповідають дійсності, особи, які приймають участь у прийманні продукції за якістю, несуть встановлену законом відповідальність.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, якімістятьінформаціющодо предмета доказування. Суд не бере до розглядудокази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійтиви сновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крімвипадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єктвладнихповноважень не можепосилатися на докази, які не булипокладені в основу оскаржуваногорішення, за виняткомвипадків, коли віндоведе, що ним буловжитовсіхможливихзаходів для їхотримання до прийняттяоскаржуваногорішення, але вони не булиотримані з незалежнихвіднього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за перевіряємий періодТовариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ"мало господарські взаємовідносини з ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС», на підставі яких сформована спірна сума податкового кредиту.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сумподатку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, виконання робіт із метою їхвикористання в господарській діяльності, підтвердження господарської операції належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-якідокументи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первиннихдокументів лише в разі фактичного здійснення господарськоїоперації.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
В судовому засіданні позивачем не спростовано наявність порушень, зазначених в акті перевірки.
Згідно п. 3.1 договору поставки № 108 від 03.08.2015 р. Постачальник поставляє товар на склад Покупця транспортом Покупця.
При цьому, позивачем не надано доказів транспортування товару від постачальника до покупця, як і доказів залучення для такого транспортування належних позивачу транспортних засобів.
Відповідно до п. 6.2 прийняття товару за кількістю та якістю проводиться згідно з вимогами Інструкцій № П-6, П-7, затверджених Держарбітражем СРСР відповідно 15.06.1965 р. та 25.04.1966 р. «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та якістю».
Натомість, позивачем не надано доказів вчинення дій на виконання вимог вказаних Інструкцій, складання актів приймання товарів.
Матеріалами справи підтверджено, що первинні документи (крім видаткової накладної № 20 від 28.09.2015 р., рахунку-фактури № 1391 від 28.09.2015 р. податкової накладної № 1391 від 28.09.2015 р.), надані позивачем в обґрунтування реальності господарської операції (договір, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури), підписані ОСОБА_3
З аналізу норм чинного законодавства, які регулюють виникнення у платника податків права на податковий кредит вбачається, що підставою виникнення у платника такого права є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Доводи позивача стосовно того, що реальність постачання товарів з боку спірного контрагентав адресу платника підтверджується необхідними первинними документами (договором,податковими накладними, видатковими накладними, іншими документами), що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про господарські операції та підтверджують факт їх реального виконання, не приймаються судом до уваги в зв'язку з наступним.
Позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товарів на адресу позивача, доказів можливості постачання товарів завдяки залученню контрагентом інших контрагентів для подальшого постачання товарів позивачу. З матеріалів, наданих податковим органом, вбачається відсутність у контрагента підприємства об'єктивної можливості виконати умови договору через недостатність ресурсів,не встановлення первинних документів про залучення спірнимконтрагентомтретіх осіб до здійснення господарських операцій. За результатами проведеної перевірки податковим органом не встановлено факту придбання ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» товарів для подальшого продажу позивачу.
Наведені обставини свідчать про невідповідність інформації у поданих позивачем первинних документах (зокрема, щодо постачальника товарів) змісту розглядуваних операцій.
Слід зазначити, що якщо під час вирішення спору буде встановлено, що товари дійсно поставлені позивачу,але не тією особою, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право підприємства на податковий кредит.
Позивачем також не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірним постачальником. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ" не обґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 244, 245, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФТЕХІНСТРУМЕНТ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Апеляційнаскарга на рішення суду подаєтьсяпротягомтридцятиднів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданнібулооголошенолишевступну та резолютивнучастинирішення суду, аборозглядусправи в порядку письмовогопровадження, зазначений строк обчислюється з дня складенняповного судового рішення.
Повний текст рішення суду складений 05 жовтня 2018 року.
Суддя О.С. Рябчук