Справа № 308/10303/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 року залишено без руху позовну заяву у зв'язку з тим, що вона подана без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 КАС України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема позивачем на підтвердження доводів позовної заяви додано копії документів згідно додатку які не завірені належним чином, додана до позовної заяви копії картки фізичної особи платника податків, поганої якості, та є нечитабельною. Крім того, позивач клопоче про поновлення строку для оскарження постанови в справі про порушення митних правил від 27 березня 2018 року вказуючи про отримання такої поштовим звязком лише 06 вересня 2018 року. При цьому позивач не зазначає, чи складався протокол про адміністративне правопорушення відносно нього та відповідно не додано матеріалів позовної заяви відповідний протокол у разі наявності такого.

Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач 02.10.2018 року на виконання цієї ухвали подав заяву (клопотання) про усунення недоліків позовної заяви, до вказаної заяви було також додано позовна заява в новій редакції з клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування послався на те, що оскаржувану постанову від 27.03.2018 року отримав її копію лише 06 вересня 2018 року та подав адміністративний позов про скасування постанови.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до наступного висновку.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що оскаржувану постанову №1193/20900/18 було винесено 27 березня 2018 року тоді як до суду позивач звернувся, 11.09.2018 року, тобто, з пропущенням передбаченого законом десятиденного строку оскарження.

У позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду зазначено, що про оскаржувану постанову від 27.03.2018 року позивачу стало відомо лише 06 вересня 2018 року після отримання 03 вересня 2018 року постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 21 серпня 2018 року відкритому на підставі оскаржуваної постанови. Та після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо про наявність оскаржуваної постанови.

Однак, як вбачається з долученої до позову копії протоколу про порушення митних правил №1193/20900/18 від 18 лютого 2018 року, який було складено у присутності позивача ОСОБА_1, його було повідомлено вказано про час, місце, дату розгляду справи в протоколі про порушення митних привал, про що свідчить підпис ОСОБА_1, а саме 27.03.2018 року о 10.00 годині.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Оцінюючи поважність цієї причини, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Суд зазначає, що займання позивачем певної правової позиції щодо необхідності/відсутності необхідності оскарження певного рішення суб'єкта владних повноважень в судовому порядку (суб'єктивного ставлення особи до рішення) не може бути в подальшому розцінено як поважна причина пропуску звернення до суду.

Отже, строк звернення до суду необхідно обраховувати саме з моменту, коли позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з моменту коли особа змінила своє суб'єктивне ставлення до рішення суб'єкта владних повноважень.

Суд вважає, що причина, на яку позивач посилається як на поважну, виникла за межами строку звернення до суду, а тому не перешкоджала реалізувати право на звернення до суду з позовом вчасно, а отже й не може вважатися поважною. Крім того, з часу отримання протоколу про адміністративне правопорушення, в якому вказано час, місце та дату розгляду адміністративних матеріалів (а саме 27.03.2018 року), та часу отримання постанови державного виконавця 03.09.2018 року, протягом якого позивач мав право звернутись до Львівської митниці ДФС України із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження, оскаржити дії, бездіяльність та винесені рішення.

Разом з тим, позивач не вказує і в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Слід зазначити, що КАС України передбачає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що також не спростовано змістом позовної заяви. Будь - яких інших належних доказів чи пояснень щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, ніж тих, що зазначені в позовній заяві, позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2