Справа № 316/1757/16-а(2-а/316/113/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

Київ

справа №316/1757/16-а(2-а/316/113/16)

адміністративне провадження №К/9901/42737/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області в складі судді Вільямовської Н.О. від 19.12.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Юрко І.В., Чумака С.Ю., Шальєвої В.А. від 04.04.2017 у справі №316/1757/16-а(2-а/316/113/16) за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області (далі - УПФУ в м. Енергодар) щодо відмови в призначенні йому пенсії по інвалідності з урахуванням ч. 4 ст. 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов'язати відповідача призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком та з урахуванням всіх відповідних надбавок та підвищень, з 25.10.2016.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що він перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, він є інвалідом війни ІІ групи, а тому має право на призначення пенсії відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Енергодарського міського Запорізької області від 19 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не взяли до уваги, що предметом спору є призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 23-29 "Про пенсійне забезпечення", а не перерахунок призначеної пенсії.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні скарги позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1, видане 03.08.2011.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Енергодар, та з жовтня 2006 року отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, в порядку ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В квітні 2010 року позивача, на підставі його заяви, переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Розмір пенсії позивача обчислено згідно положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням стажу та віку відповідно до п. 2 Прикінцевих положень, пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та з урахуванням підвищень і надбавок як інваліду війни.

25 жовтня 2016 року позивач звернувся до УПФУ в м. Енергодар із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням всіх надбавок, підвищень чи збільшень, які передбачені інваліду війни ІІ групи.

Відповідач листом від 09.11.2016 за №94/Т-1 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви з посиланням на те, що його пенсія призначена та обрахована відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач просив не про перехід на інший вид пенсії, а про зміну порядку нарахування пенсії, однак Закон України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи позивач просив призначити пенсію відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, визначених відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та врахувати всі відповідні надбавки та підвищення як інваліду війни з 25 жовтня 2016 року.

Виходячи з буквального та логічного тлумачення зазначеного звернення, позивач фактично просив змінити порядок нарахування його пенсії, оскільки згідно ч. 4 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, а також громадянам, яких необгрунтовано було піддано політичним репресіям і в подальшому реабілітовано, інвалідність яких пов'язана з репресіями, встановлюється: інвалідам I та II груп - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Проте, згідно п. 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. З прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, при обчисленні розміру призначеної позивачу пенсії, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки положення ч. 4 ст. 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до спірних відносин застосуванню не підлягають, так як регулюють не право на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а розмір пенсії.

Доводи касаційної скарги про те, що предметом спору є призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 23-29 "Про пенсійне забезпечення", а не перерахунок призначеної пенсії, є безпідставними та спростовуються самим позивачем, оскільки в касаційній скарзі він зазначає про те, що жодних заяв щодо повторного призначення пенсії він не подавав, оскільки отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а звернувся із заявою про призначення пенсії згідно положень Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Енергодарського міського Запорізької області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

..........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду