Справа № 804/4486/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Справа № 804/4486/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/4486/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпропетровського обласного військового комісаріату про визнання дій протиправними, встановлення наявності компетенції, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у поверненні документів ОСОБА_1 без реалізації;

визнати наявність компетенції у Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

зобов`язати Міністерство оборони України розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з питання нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії згідно Порядку про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 804/4486/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2018р. відкрито провадження по справі №804/4486/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Крім того, ухвалою суду від 19.06.2018р. залучено до участі у справі №804/4486/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Дніпропетровський ОВК, третя особа).

У період з 16.07.2018р. по 28.08.2018р. суддя Барановський Р.А. перебував у відпустці.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/4486/18 у спрощеному провадженні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 відображені у позовній заяві та обґрунтовані протиправністю дій відповідача. Так, позивач зазначає, що під час проходження військової служби з 07.12.1983р. по 12.06.1985р. він, зокрема, виконував інтернаціональний обов`язок у Демократичній республіці Афганістан та отримав вогнепальні осколкові поранення (контузія головного мозку), за наслідком отримання яких позивачу встановлено третю групу інвалідності. З огляду на викладене, позивач вважає, що у 2017 році він набув право на отримання грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р. З метою вирішення питання про виплату відповідної допомоги ОСОБА_1 у листопаді 2017р. звернувся до Дніпропетровського ОВК з відповідною заявою і копіями необхідних документів, які були 22.11.2017р. були направлені третьою особою до Департаменту фінансів Міністерства оборони України за вих. №7/13702/7. Однак, зі змісту листа Дніпропетровського ОВК за вих. №7/10200/7 від 23.01.2018р. ОСОБА_1 , дізнався, що за результатами розгляду поданих ним через Дніпропетровський ОВК документів відповідачем дані документи були повернуті без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю, оскільки ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, у зв`язку з чим витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги військовослужбовцям прикордонних військ мають здійснюватись Державною прикордонною службою України. Позивач із зазначеною позицією не погоджується, оскільки вважає, що саме відповідачем має вирішуватись питання щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги із прийняттям відповідного рішення, оформленого протоколом.

Позиція Міністерства оборони України відображена у відзиві на позовну заяву та полягає у безпідставності заявлених вимог. Так, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 отримав вперше третю групу інвалідності 04.05.2017р., у зв`язку з чим з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.06.2018р. у справі №750/5074/17, Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства.

Ухвалою від 19.06.2018р. судом встановлено третій особі строк для подання пояснень на позов та відзив у відповідні згідно ухвали строки.

Ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі №804/4486/18 від 19.06.2018р. Дніпропетровським ОВК отримано 24.07.2018р., що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на 29.08.2018р. пояснення Дніпропетровського ОВК на позов та/або відзив у встановлений судом строк до суду не надано. Слід зауважити, що заперечення або будь-які інші клопотання від третьої особи у матеріалах адміністративної справи №804/4486/18 також відсутні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 04.05.1983р. по 13.06.1985р. проходив військову службу, зокрема, з 07.12.1983р. по 12.06.1985р. позивач проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан (далі ДРА, Афганістан) та приймав участь у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями зазначеними у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та згідно посвідчення ветерана війни інваліда війни серії НОМЕР_4 , копії яких наявні у матеріалах справи.

24.10.2016р. судмедекспертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_2 на підставі направлення військового комісару Індустріально-Самарського об`єднаного районного військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 проведено судове-медичне обстеження позивача та складено Акт судово-медичного обстеження №251, у якому судмедексперт дійшов до висновку, що виявлене у позивача поранення у вигляді рубця м`яких тканин тім`яної області голови, який міг виникнути від загоєння ран, отриманих при осколковому вогнепальному пораненні у 1984 році під час бойових дій в Афганістані.

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України, оформленого протоколом №1138 від 10.04.2017р. встановлено, що отримані ОСОБА_1 , 1965 р.н., «Захворювання, -Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за №1138 від 10.04.2018р.

Згідно Виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 12 ААА №721768 від 23.05.2017р. КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації позивачу первинно (дата огляду 04.05.2017р.) встановлено третю групу інвалідності з 04.05.2017р. до 01.06.2019р. внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у бойових діях та перебуванні на території інших держав. Наступний переогляд призначено на 04.05.2019р.

На підставі даної виписки з акту огляду МСЕК ОСОБА_1 отримано посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.05.2017р., видане Управлінням соціального захисту населення Царичанської районної державної адміністрації. Посвідчення чинне до 21.06.2019р., згідно з яким позивач є інвалідом 3-ої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Як вбачається з матеріалів справи з метою отримання встановленої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991р. одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звертався через Дніпропетровський ОВК із відповідними заявою та документами до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

При цьому, слід зауважити, що копії відповідного звернення ОСОБА_1 до третьої особи позивачем до суду не надано, однак зі змісту отриманого від третьої особи листа судом встановлено наступне.

Так, у листі за вих. №7/10200/7 від 23.01.2018р. Дніпропетровський ОВК зазначив, що останнім 22.11.2017р. за вих. №7/13702/7 подані позивачем документи були направлені до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 у зв`язку з встановленням 04.05.2017р. третьої групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з участю у бойових діях і перебуванні на території інших держав, однак дані документи були повернуті без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю з наступним роз`ясненням:

«Відповідно до статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних із реалізацією цього Закону (в тому числі і виплата допомоги відповідно до статті 16 цього Закону), здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Згідно з пунктом 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013р. №975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Надіслані документи підтверджують проходження Вами служби у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР (в/ч НОМЕР_2 ).

Міністерство оборони України розрахунок при звільненні Вас зі служби не здійснювало.

Згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2014р. №51 «Про організацію в Державній прикордонній службі України роботи з призначення та виплати одноразової грошової допомоги» виплата одноразової грошової допомоги здійснюється особам звільненим з прикордонних військ».

Тобто, Дніпропетровський ОВК у даному листі фактично повідомив позивача про те, що відповідачем повернуто подані позивачем документи без реалізації, аргументуючи свої дії тим, що Міністерством оборони України не здійснювався розрахунок під час звільнення ОСОБА_1 з прикордонних військ КДБ СРСР.

Слід зауважити, що у відзиві на адміністративний позов Міністерство оборони України з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 26.06.2018р. у справі №750/5074/17, Комісія Міністерства оборони України стверджує, що позивач отримав вперше третю групу інвалідності 04.05.2017р. (Тобто це дата виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги), однак з урахуванням приписів ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зі змінами, Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до вимог законодавства.

Водночас, суд зауважує, що наведені твердження відповідача щодо прийняття відповідного рішення (в т.ч. й оформленого відповідним протоколом) не підтверджено жодними доказами, які відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав надати згідно ч.2 і ч. 3 ст. 77, ч. 3 ст. 79 та п. 1 ч. 4 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а також у відповідності до ухвали суду про відкриття провадження по справі від 19.06.2018р.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів

Не погодившись із відповідними діями відповідача, які викладені у листі Дніпропетровського ОВК за вих. №7/10200/7 від 23.01.2018р., а також з метою захисту порушеного права на отримання одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІІ від 25.03.1992р. (далі - Закон №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991р. (далі - Закон №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом №2011-ХІІ.

Розділом ІІ Закону №2011-ХІІ, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Приписами статті 1 Закону №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1, 2 Закону №2011-XII - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Дія Закону №2011-ХІІ поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII).

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Правові норми статті 16-3 Закону №2011-XII містять окремі особливості щодо призначення і виплата одноразової грошової допомоги, в тому числі щодо джерел виплати такої допомоги, державних органів, на які покладено обов`язок її нарахування та виплати, тощо.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Слід зауважити, що застосування статті 16 Закону №2011-ХІІ, пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Оскільки позивач вперше у 2017 році (листопад 2017 року) звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, то до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення 3-ої групи інвалідності.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає на момент виникнення спірних правовідносин був визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р. (далі Порядок №975).

Пунктом 2 ч. 2 вказаної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою) (п. 11 Порядку № 975).

Доказів невиконання позивачем при зверненні до Дніпропетровського ОВК із відповідного заявою та доданими до неї документами вимог п. 11 Порядку №975 до суду не надано.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п. 12 Порядку № 975).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п. 13 Порядку № 975).

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу (п.14 Порядку № 975).

Порядок №975 встановлює таку послідовність призначення та виплати одноразової грошової допомоги: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами в обласний військовий комісаріат; обласний військовий комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються в обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.

Стосовно доводів Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладених у листі Дніпропетровського ОВК за вих. №7/10200/7 від 23.01.2018р., які стали підставою для повернення поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, а саме: відсутність підстав на отримання відповідної одноразової грошової допомоги з огляду на те, що особам, які звільнились з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР (в/ч НОМЕР_2 ), виплата одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не здійснюється слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 частини першої Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року №10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п.п. 1, 2 постанови Верховної Ради України "Про військові формування на Україні" №1431-ХІІ від 24.08.1991р., всі військові формування, дислоковані на території республіки, були підпорядковані Верховній Раді України, а також утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України" №1543-ХІІ від 12.09.1991р. - органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» №3 від 02.01.1992р. установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014р., Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони СРСР, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міністерства оборони України у даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №825/551/16 (провадження №К/9901/1670/18).

При цьому, п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено прирівнення соціального захисту військовослужбовців військових формувань колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням останньому групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

Аналогічна правова позиція також міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.09.2016р. по справі № К/800/12297/16.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу у військовій частині на території Афганістану у складі збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону №2011-ХІІ та Порядку № 975 обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018р. у справі №622/9/17.

Враховуючи вищенаведене, при поверненні поданих позивачем через Дніпропетровський ОВК заяви та документів для призначення відповідної одноразової грошової допомоги без реалізації з підстав того, що ОСОБА_1 не особою з якою відповідач здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР (в/ч НОМЕР_2 ), Міністерство оборони України (в особі його структурного підрозділу Департаменту фінансів Міністерства оборони України), як суб`єкт владних повноважень, діяв протиправно.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суб`єкти публічного права мають право здійснювати свої повноваження в межах встановлених границь та повноважень. Тобто діє принцип "можна тільки те, що дозволено". Для публічного права характерний специфічний юридичний порядок "влади -підпорядкування", згідно якого управління повинно здійснювати точну реалізацію вказівок влади, а всі інші особи підпорядкуватися їм.

Отже, повноваження відповідача визначені законом та носять імперативний характер.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України.

Щодо заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з питання нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії згідно Порядку про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень пунктів 12 - 15 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

При цьому, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (п. 19 Порядку №975).

Отже рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовців приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Міністерство оборони України, після отримання відповідного висновку із визначеним законом переліком документів, необхідних для призначення виплати. Рішення приймається комісійно.

Наказом Міністра оборони України "Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби" №168 від 12.04.2007р. призначено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. До повноважень голови вказаної Комісії, зокрема, віднесено підготовку пропозицій та подання їх Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.

Тобто, зазначеним наказом Міністра оборони України створено відповідну комісію, яка має здійснювати підготовку пропозицій та подавати їх Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.

При цьому, саме за результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).

За змістом пункту 2 Розділу І Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України №564 від 26.10.2016р.(далі Порядок №564) комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №290 від 05.05.1994р.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Положення №564, з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія зокрема зобов`язана приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги в місячний строк із дня надходження всіх необхідних документів.

Формою роботи Комісії є засідання, результати якого оформлюються протоколом, який підписується головою Комісії, його заступником, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Далі рішення Комісії про призначення (відмову у призначенні або повернення документів на доопрацювання) одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум доводиться до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідно до наказів (п. 11 Положення №564).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 975, рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Таким чином протокол є документальною формою фіксації подій та прийнятого рішення, що є актом індивідуальної дії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.04.2018р. у справі №760/1397/17.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у постановах від 18.03.2014р. у справі №21-11а14 та від 22.04.2014р. у справі №21-484а13 висловив правову позицію у подібних правовідносинах, згідно якої підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки останній не розглянув звернення про виплату у одноразової грошової допомоги та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен був зобов`язати його розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення зазначеного питання.

Разом з тим, визначаючись стосовно вказаної позовної вимоги з урахуванням підстав, зазначених позивачем у позові, та завдання адміністративного судочинства щодо захисту порушеного права та інтересів позивача, що передбачено статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що діями відповідача такі права та інтереси позивача порушені, з огляду на попередній висновок суду щодо порушення процедури розгляду розпорядником бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , що підтверджено змістом листа Дніпропетровського ОВК за вих. №7/10200/7 від 23.01.2018р.

Відповідно до вимог статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів тощо. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 із наданими ним документами та прийняти рішення у відповідності до вимог Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України №564 від 26.10.2016р. та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р.

При цьому, суд зауважує, що при прийнятті у подальшому відповідачем рішення, останній не вправі повертати надані документи позивача з тих самих підстав, за яких судом визнана протиправність такої відмови.

Окрім того, суд не надає правову оцінку питання щодо наявності або відсутності у ОСОБА_1 права на отримання відповідної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 3-ох групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велись бойові дії (ДРА), оскільки в рамках даних правовідносин суд позбавлений можливості надавати в цій справі оцінку всім іншим обставинам, які мають значення для прийняття рішення про виплату чи невиплату одноразової грошової допомоги.

Крім того, вирішення цього питання належить до повноважень Міністерства оборони України під час розгляду направлених Дніпропетровським ОВК документів позивача, а доказів прийняття відповідачем останнього до суду не надано.

Водночас, щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про визнання наявності компетенції (повноважень) у Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, слід зазначити, що наявність у Міністерства оборони України відповідних повноважень визначено законодавством України (в т.ч.: Порядком №975, Положення №530, наказом Міністра оборони України № 168 від 12.04.2007р., наказом Міністерства оборони України №564 від 16.10.2016р.), норми якого є чіткими, безальтернативними та не допускають множинного або неоднозначного тлумачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень є компетенційними спорами.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Компетенційні спори найчастіше можуть виникати між місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, особливо щодо здійснення делегованих повноважень.

Завдання адміністративного суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв`язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

Позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або дія ми втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин із зазначенням способу, який, на думку суду, не приводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушується.

Суд, встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені.

Спосіб захисту порушеного права може залежати від того, припинене порушення чи ні - при встановленні факту продовження протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень на момент вирішення спору. Належним способом захисту права може бути зобов`язання відповідача припинити протиправні дії, а при припиненні порушення суд може задовольнити вимогу про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у суб`єкта владних повноважень, зокрема на вчинені дії, чи про визнання дій протиправними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання наявності компетенції у Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпропетровського обласного військового комісаріату про визнання дій протиправними, встановлення наявності компетенції, зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Оскільки, позивач на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, у зв`язку з чим розподіл судових витрат у вигляді присудження сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду із позовною заявою, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Інші підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м.Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6; ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпропетровського обласного військового комісаріату (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, встановлення наявності компетенції, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у поверненні поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів без реалізації.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 із наданими ним документами та прийняти рішення у відповідності до вимог Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України №564 від 26.10.2016р. та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський