Справа № 0840/2793/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 вересня 2018 року (14 год. 53 хв.)Справа № 0840/2793/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1В,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» (72312, м. Мелітополь, вул. Старомійська, 17, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 21.06.2018 №,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2018 №.

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.08.2018.

13.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.09.2018.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зокрема зазначив, що ним були надані всі необхідні документи та пояснення, що підтверджують господарські взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3), ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4) та ФОП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_5). Вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення порушує права та охоронювані законом інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» у сфері публічно-правових відносин, позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що по ланцюгу постачання та реалізації товарів реальність господарських операцій є неможливим. Не є можливим встановити джерело походження товару, не підтверджуються взаємовідносини з контрагентами та третіми особами відповідними первинним документами, тому в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

На підставі направлення від 17.05.2018 №1050 працівниками ГУ ДФС у Запорізькій області, було проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ».

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлені порушення: п.44.1 ст.44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого було занижено податок на прибуток в періоді що перевірявся, на загальну суму 439431грн.-, в т.ч. за III квартал 2016р. на суму 28338грн., з IV квартал 2016р. на суму 157028грн., за І квартал 2017р. на суму - 158276грн., за II квартал 2017р. на суму 23147грн., за III квартал 2017р. на суму 72642грн.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 14.06.2018 № 339/08-01-14-16/34421440,про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань, що викладені у запереченнях №б/н від 02.05.2018 (вх. №17850/10 від 07.05.2018) на акт перевірки від 05.04.2018 №208/08-01-14-16/34421440 дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2017 та з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

На підставі акту перевірки від 14.06.2018 № 339/08-01-14-16/34421440 Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення форми Р від 21.06.2018 №, яким, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового Кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем Податок на прибуток приватних підприємств (код платежу 11021000) на суму 659 146,50 грн. (за податковими зобов'язаннями 439 431,00 грн.; за штрафними (фінансовими санкціями) 219715,50 грн.)

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В перевіряємо періоді позивач мав взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3), ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4) та ФОП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_5).

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що між TOB «Руслан Комлект» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір №3 від 11.01.2016, згідно якого фізична особа підприємець здійснював збірку гідроциліндра рулевого, збірку водяного насоса СМД, ЯМЗ, ГАЗ-53 та постачання ТМЦ. Предмет договору - Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи по наданню послуг відповідно договору, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконані роботи. Перелік послуг відповідно чинного договору: збірка та пакування ремонтних комплектів з матеріалів замовника, відповідно до технічної документації. Форма розрахунків - оплата за здійсненні послуги виконується готівковим або безготівковим шляхом відповідно актів прийому- передачі виконаних послуг. Якість матеріалів повинна відповідати «ГОСТам та ТУ». Ризик випадкової втрати або порчі матеріалів несе виконавець. Строк виконання робіт - Виконавець зобов'язується розпочати виконання робіт на протязі 3-х днів з моменту передачі йому Замовником всіх видаткових матеріалів. Виконавець зобов'язується виконати всі необхідні роботи на протязі місяця з моменту передачі матеріалів. Замовник має право на безумовний доступ до робіт Виконавця для проведення ходу та якості робіт, які виконуються.

Відповідно до акту планової перевірки від 05.04.2018 №208/08-01 -14-16/34421440 зроблено опис, відповідно якого не враховано суму повернення грошових коштів. Відповідно до заперечень вх. №17850/10 від 07.05.2018 вищенаведені зауваження враховано та виправлено в ході проведення позапланової перевірки.

Транспортування ТМЦ відповідно договору №3 від 11.01.2016 здійснювало автотранспортом TOB «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» автомобілем НОМЕР_6. Пункт навантаження м. Мелітополь, вул. Гетьманська, 71/1. Пункт розвантаження м. Мелітополь, вул. Староміська, буд. 17.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано: акти приймання передачі робіт, видаткові накладні,платіжні доручення, товарно-транспортні накладні за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5В.(Виконавець) та TOB «Руслан Комплект» в особі директора ОСОБА_8 (Замовник) уклали договір постачання №ИР002/01 від 04.01.2016 та №ИР002/01від 03.01.2017. Предмет договору - постачальник зобов'язується поставити матеріали, товари відповідно виставлених рахунків та накладних, відповідно заявок, замовлень, специфікацій, а покупець прийняти та своєчасно сплатити товари. Обов'язки виконавця - за порушення обовязків продавець несе відповідальність відповідно діючого законодавства. Продавець гарантує поставку якісної продукції, відповідної ГОСТу (ТУ) та сертифікатам якості. Сума договору складає один мільйон гривень. Відстрочка платежу по чинному договору складає один тиждень від дати отримання товару. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Умови постачання - постачання товару здійснюється транспортом продавця, за рахунок покупця або по домовленості.

Згідно наданих до матеріалів справи документів в перевіряємому періоді відповідно оформлених видаткових накладних ФОП ОСОБА_9, здійснював постачання свердл в асортименті.

Розрахунки проведено у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на загальну суму 390052грн. відповідно платіжних доручень.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано: видаткові накладні,платіжні доручення, товарно-транспортні накладні за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Руслан Комплект» (Замовник) в особі директора ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір про надання послуг №05/12-2016 від 05.12.2016. Дія договору до 31.12.2016. Предметом договору є постачання товару, а саме станок Резьбонакатной б/у. Ціна товару по договору без ПДВ складає 287500 грн. Прийом товару Покупцем здійснюється перевіркою на працездатність на території Продавця. Вивіз товару здійснюється Покупцем за свій рахунок. Відповідно додаткової угоди до договору №05/12-2016 від 05.12.2016 прийом товару та перевірка на працездатність здійснюється на території продавця за адресою м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 57.

ФОП ОСОБА_4 оформлено в адресу ТОВ «Руслан Комплект» видаткову накладну на №9 від 06.12.2016 на загальну суму 287500,00грн (без ПДВ). Розрахунки проведено у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника відповідно платіжного доручення №824 від 06.12.2016 на загальну суму 287500,00грн.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано: видаткові накладні,платіжні доручення, товарно-транспортні накладні за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_5) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що TOB «Руслан Комплект» (Замовник) в особі директора ОСОБА_8 укладено наступні договори:

договір постачання №2/16 від 04.01.2016, відповідно до якого Постачальник зобов'язаний передати товар у власність покупця відповідно з виписаними рахунками та видатковими накладними. Товар вважається поставленим, згідно відвантаженої накладної, рахунку-фактурі, податкової накладної, довіреності на отримання товару, сертифікату якості. Строк дії договору до 31.12.2016;

договір постачання №1/17 від 04.01.2016, відповідно до якого Постачальник зобов'язаний передати товар у власність покупця відповідно з виписаними рахунками та видатковими накладними. Товар вважається поставленим, згідно відвантаженої накладної, рахунку-фактурі, податкової накладної, довіреності на отримання товару, сертифікату якості. Строк дії договору до 31.12.2017.

Згідно наданих до матеріалів справи документів в перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_7 відповідно оформлених видаткових накладних здійснював постачання брус, кирпич силікатний, кирпич красний, плита дорожня.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано: видаткові накладні,платіжні доручення, товарно-транспортні накладні за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_10 (Виконавець) та TOB «Руслан Комплект» в особі директора ОСОБА_8 (Замовник) уклали договір постачання №1 від 01.02.2016. Предметом договору є запасні частини до автомобільної та тракторної техніки. Транспортування товару здійснюється автотранспортом постачальника або покупця. Строк дії договору до 31.12.2019. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Продукція повинна відповідати ГОСТам та ТУ постачаємої продукції. У разі недостачі або браку виклик представника Постачальника є обовязковим. Заміна невідповідної якості продукції проводиться за рахунок Постачальника на протязі 20 календарних діб з моменту отримання повідомлення. Покупець залишає за собою право на перевірку продукції у Постачальника або по отриманню, з метою дослідження відповідним вимогам.

Згідно наданих до матеріалів справи документів в перевіряємому періоді відповідно оформлених видаткових накладних ФОП ОСОБА_10 здійснювала постачання комплекту прокладок двигателя, компрессора, пускового двигателя, PK компресора, переднего ведущего моста.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано: видаткові накладні,акти виконаних робіт, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні за період з 01.07.2016 по 30.09.2017.

Щодо зазначення відповідачем про те, що згідно компютерних автоматизованих інформаційних систем: ІС «Податковий блок», Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру податкових накладних, Веб-сайту та інших баз даних Державної фіскальної служби встановлено, що контрагенти постачальниками позивачу було реалізовано товар, який має джерело невідомого походження так як відсутнє його придбання в ланцюгах постачання або виробництва, суд вважає занеобхідне зазначити наступне.

Використанні відповідачем інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Тому вони не можуть розглядатись, як належні докази у справі, крім того чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджена судовою практикою, зокрема Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11). Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що в наданих товарно-транспортних накладних у графі пункт навантаження зазначені адреси реєстрації контрагентів постачальників фізичних осіб підприємців (приватні квартири та будинки, які не можуть використовуватись у якості складських приміщень). Враховуючи зазначене, відповідач робить висновок, що товарно-транспортні накладні із такими недоліками не є документами на перевезення товарів та доказом транспортування вантажу саме від контрагентів постачальників.

Надаючи оцінку цьому висновку відповідача, слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.02.2018 року у справах № К/9901/6704/18 (804/4940/14), № К/9901/8403/18 (816/166/15-а), і яка полягає у наступному:

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товаро-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, або ТТН у якій містяться певні недоліки, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат.

Крім того, у наданих ТТН є усі дані, які дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, містять відомості про вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, перевізника, транспортний засіб, водія, пункти навантаження та розвантаження, дату складання документу, підписи відповідальних осіб, відомості про вантаж (найменування, одиниця виміру, маса нетто, тари, брутто), відмітки про отримання вантажу.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неістотні недоліки у документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки, не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.

Податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну, як обов'язковий безумовний доказ реальності здійснення господарської операції чи документу, що дає чи позбавляє права платника податку на податковий кредит. Це зазначається, зокрема, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 04.04.2017 року у справі К/800/35747/16, а також Міністерством доходів і зборів України у листі від19.09.2013 N 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені власне результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності.

Крім того слід зазначити, що суб'єкти господарської діяльності не позбавлені права використовувати при здійсненні господарських операцій матеріальні ресурси, залучені на підставі господарсько-правових договорів (оренда, позичка, зберігання) чи завантажувати товар зі складу контрагента, у якого постачальник платника податку придбав такий товар на умовах постачання EXW (Інкотермс 2010). Вказані обставини відповідачем не досліджувалися.

Щодо висновків про відсутність у контрагентів постачальників трудових ресурсів та належної матеріальної бази суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов'язань не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ. Адже податковий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо.

В акті перевірки відсутня інформація, що податковий орган досліджував та встановив обставини того, що вказані операції не могли бути вчинені контрагентами позивача з залученням орендованих транспортних засобів, праці найманих працівників на підставі відповідних цивільно-правових угод, укладених вказаними контрагентами позивача з третіми особами.

Законодавством України не передбачено обов'язковість наявності на праві власності (на балансі підприємства) майна, обладнання, устаткування та інших видів майна, які відносяться до категорії основних засобів. Для забезпечення потреб діяльності можуть залучатися комплексні послуги сторонніх організації, придбання у власність будь-яких основних засобів у даному випадку не є обов'язковим та у більшості випадків не є раціональним, та економічно обґрунтованим.

Стосовно трудових ресурсів контрагентів перевіряючи податкового органу не врахували, що кількість штатних працівників не впливає на результат праці, тому що законодавство України не містить заборони щодо залучення для співпраці суб'єктів господарювання будь яких організаційно-правових форм, а посилання на відсутність такої інформації не може бути підставою для невизнання реальності господарських операцій.

Крім того, покладання на позивача відповідальності за можливі порушення законодавства іншими суб'єктами господарювання та посилання податкового органу на недоведеність факту постачання та придбання позивачем товару у зв'язку із неможливістю встановлення походження такого товару за ланцюгом постачання, протирічить принципу індивідуальної відповідальності, закріплений ст. 61 Конституції України.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

Крім того, статтею 1 Закону про бухгалтерський облік передбачено, що господарською операцією є дія чи подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначаючою ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути причиною реальних змін майнового стану платника податків.

Податковим органом обставина щодо наявності реальних змін у податковому, бухгалтерському обліку позивача не спростована - в акті перевірки відсутнє жодне посилання на первинний документ, який би не відповідав змісту здійснених поставок, при розгляді справи відповідач не заперечував реальність здійснення господарських операцій.

Щодо доводів відповідача, про неможливості встановлення походження товару, який в подальшому реалізований позивачу, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента. Натомість, контрагенти постачальники у наданих поясненнях, зокрема зазначили власних постачальників та контрагентів зазначили про придбання окремих ТМЦ з існуючих Інтернет площадок.

Щодо тверджень податкового органу про відсутність сертифікатів відповідності товару та документів щодо підтвердження якості ТМЦ, суд зазначає, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок. Такі ж висновки зазначені, зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 у справі № К/800/51127/15 (ВАСУ зауважив, що сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, а тому їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів).

Щодо висновків відповідача про те, що поставлені ТМЦ є товарами невідомого походження, так як відсутнє його придбання у ланцюгах постачання суд вважає за необхідне зазначити, що жодним нормативним актом не визначено, що платник податку (покупець товару, послуг) на час здійснення господарської операцій з придбання послуг зобов'язаний та має повноваження здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками послуг у ланцюгу постачання, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників.

Суд не погоджується також із твердженням відповідача про те, що відсутність потужностей чи підтвердження по ланцюгу постачання товарів/послуг у постачальників платника податку безумовно свідчить про те, що платник податку отримав такі товари/послуги не від постачальників за первинними документами, а із невідомого джерела з огляду на наступне.

Постачальники платника податку можуть вести свій бухгалтерський та податковий облік із порушеннями та не відображають свої потужності (трудові ресурси, відносини оренди майна, в т.ч. автотранспортних засобів).

При цьому платник податків не може нести відповідальність за можливу недобросовісну поведінку його контрагента, що неодноразово зазначалося адміністративними судами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до приписів п. 14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Визначення господарської діяльності відображене в п 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 ПКУ для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.п. 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК України, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач здійснював з контрагентами постачальниками співробітництво на підставі відповідних господарських угод. Це, зокрема підтверджується фактом наявності усіх необхідних первинних бухгалтерських документів.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» (72312, м. Мелітополь, вул. Старомійська, 17, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.06.2018 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН КОМПЛЕКТ» (72312, м. Мелітополь, вул. Старомійська, 17, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 887,48 грн. (девять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 48 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр.Соборний, 166, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 01.10.2018.

Суддя О.В. Конишева