Справа № 0440/5098/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Справа № 0440/5098/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі Товариство) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.03.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та від 27.03.2018 року № НОМЕР_5.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржених рішень, оскільки прийняті відповідачем у звязку з помилковим тлумачення підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України в частині визначення граничного терміну подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 році. За позицією Товариства, таким граничним терміном є саме 20 лютого, який в розумінні Європейської конвенції про обчислення строків є днем dies ad quem, а тому висновки податкового органу щодо несвоєчасного звітування позивача є необґрунтованими. Також позовні вимоги містять посилання на лист інституту української мови НАН України щодо застосування прийменнику «до» та на приписи підпункту 4.1.4 статті 4 Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити Товариству у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржені рішення прийняті ним у спосіб, що передбачений Конституцією України і чинним податковим законодавством, а твердження позивача, що граничним терміном подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є 20 лютого є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Крім того зазначив, що позивач припустився невірного тлумачення Європейської конвенції про обчислення строків. Також у відзиві відповідач зауважив, що додані до відзиву документи наявні у позивача та додавались ним (позивачем) до матеріалів справи разом з позовною заяву.
Від Товариства на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про не отримання додатків до відзиву, а тому вважає, що суд не може брати до уваги жодних доказів, долучених відповідачем до відзиву по справі. Також посилається на суперечливість наведених відповідачем правових норм та Європейською конвенцією про обчислення строків, що в свою чергу зобовязує податковий орган у силу положень частини 21 статті 56 Податкового кодексу України прийняти рішення на його користь.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і не є спірним, що Товариство є зареєстрованою належним чином юридичною особою, перебуває на податковому обліку в органах ДФС і є платником, в тому числі: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Товариством подано до контролюючих органів податкові декларації за 2018 рік, зокрема: від 20.02.2018 року № НОМЕР_6, від 20.02.2018 року № НОМЕР_7, від 20.02.2018 року № НОМЕР_8, від 20.02.2018 року № НОМЕР_9, від 20.02.2018 року № НОМЕР_10, від 20.02.2018 року № НОМЕР_11, від 20.02.2018 року № НОМЕР_12, від 20.02.2018 року № НОМЕР_13, від 20.02.2018 року № НОМЕР_14.
У лютому і у березні 2018 року посадовими особами відповідача проведено камеральні перевірки з питань своєчасності подання позивачем податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за результатами яких складено:
- акт від 22.02.2018 року № 9975/04-36-12-30/21560045, у висновках якого вказано про порушення позивачем підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 році, зокрема: декларацій від 20.02.2018 року № НОМЕР_6, від 20.02.2018 року № НОМЕР_7, від 20.02.2018 року № НОМЕР_8, від 20.02.2018 року № НОМЕР_9, від 20.02.2018 року № НОМЕР_10, які отримані територіальними органами ДФС України 20.02.2018 року, граничний термін подання 19.02.2018 року;
Позивачем на вказані акти подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки актів визнано обґрунтованими.
На підставі вищеназваних актів, відповідачем 22.03.2018 року прийняті податкові повідомленнярішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_15 про застосування до Товариства штрафних санкцій у розмірі 170 грн. за кожним рішенням та 27.03.2018 року податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 у розмірі 680 грн. відповідно.
Відповідно до рішень ДФС України від 30.05.2018 року № 188847/6/99-99-11-03-01-25 і № 188848/6/99-99-11-03-01-25, скарги позивача на податкові повідомлення-рішення залишені без задоволення, а такі рішення без змін.
При вирішенні спору суд виходить з того, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
Відповідно до положень п.п. 16.1.3 п.16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобовязаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором (п.36.2).
У розумінні пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно положень п.п.47.1.1 п.47.1 ст. 47 ПК України, відповідальність за порушення строків подання контролюючому органу податкової звітності несе юридична особа, яка відповідно до Кодексу визначена як платник податків, а також її посадові особи.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).
Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Приписами пункту 49.18 ст. 49 ПК України визначено, що нормами Кодексу можуть бути визначені спеціальні строки для подання податкової декларації.
Такі спеціальні строки визначені п.п. 266.7.5. п.266.7 ст. 266 ПК України, в якій зазначено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням обєкта/обєктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Податковим кодексом України встановлено, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (пункт 49.20 статті 49 ПК України).
Тобто, платник податків уникає настання для нього певних негативних наслідків лише у тому випадку, якщо останній день строку подання податкової звітності припаде на вихідний або святковий день, що в свою чергу надасть йому змогу вчинити відповідні дії у перший операційний (банківський) день, що настає за таким вихідним або святковим днем.
Як вже встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, оскарженими рішеннями до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 році.
Як зазначає відповідач у актах перевірки, граничний термін подання такої звітності у 2018 році з вищевказаного податку спливає, в даному випадку 19 лютого 2018 року, натомість за позицією позивача, граничним терміном є 20 лютого 2018 року.
Надаючи оцінку вказаним доводам суд виходить з того, що приписами ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251 ЦК України).
Згідно ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).
Частиною 1 статті 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
За положеннями статті 1 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року, вона застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом; органом арбітражу, якщо такий орган не встановив порядку обчислення строків; або сторонами, якщо порядок обчислення строків не був безпосередньо чи опосередковано узгоджений між сторонами і не визначається існуючою практикою відносин між сторонами.
Частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року встановлено, що строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 Європейської конвенції про обчислення строків якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.
За таких обставин, у розрізі вищевказаних норм Конвенції з приписами п.п. 266.7.5. п.266.7 ст. 266 ПК України, суд дійшов висновку, що 20 лютого відповідного року включно є граничним строком для подання податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином, оскільки Товариством податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки подані 20 лютого 2018 року, тобто у граничний строк подання такої звітності, застосовуючи до позивача штрафні санкції податковий орган діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у звязку з чим, оскаржені рішення підлягають скасуванню.
Посилання на лист Інституту української мови НАН України щодо застосування прийменнику «до» є також незмістовним, оскільки такий лист має лише інформативний характер.
Щодо зауважень, викладених позивачем у відповіді на відзив стосовно не надання відповідачем додатків до відзиву на позов, суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Вказані відповідачем додатки до відзиву наявні у Товариства та додавались ним (Товариством) до матеріалів справи разом з позовною заявою.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Товариством дотримано строки подання податкової звітності.
У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_1