Справа № 591/3062/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2018 року

Київ

справа №591/3062/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у судовому засіданні без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 вересня 2016 року (суддя Шелєхова Г.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року (колегія суддів у складі: Сіренко О.І., Спаскіна О.А., Любчич Л.В.) у справі №591/3062/16-а за позовом Незалежної професійної спілки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, ОСОБА_4 до Сумської міської ради, Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, треті особи - голова комісії з ліквідації Войтенко Володимир Володимирович, Сумський міський голова Лисенко Олександр Миколайович, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

установив:

У червні 2016 року Незалежна професійна спілка Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради та ОСОБА_4 звернулись до суду із адміністративним позовом, в якому просили:

визнати протиправним і скасувати рішення Сумської міської ради від 27 січня 2016 року №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради» в частині, що стосується Департаменту містобудування та земельних відносин;

визнати протиправним і скасувати рішення Сумської міської ради від 30 березня 2016 року №531-МР «Про затвердження Положення про Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради» в частині, що стосується Департаменту містобудування та земельних відносин;

визнати протиправним і скасувати рішення комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, оформлене протоколом від 6 травня 2016 року №2, про звільнення з роботи ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин та поновити її на вказаній посаді;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 9 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, оформлене протоколом від 6 травня 2016 року №2, в частині звільнення ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради; поновлено ОСОБА_4 на роботі в Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин з 7 травня 2016 року; стягнуто з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10864,56 грн; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2622,48 грн; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, Сумська міська рада (далі - Міськрада) звернулась із касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати і прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зазначає, що в Міськраді відбулась реорганізація, а не ліквідація, як помилково вважали суди. Також стверджує, що положення чинного законодавства, які визначають компетенцію міських рад, не передбачають обов'язку обґрунтовувати необхідність ліквідації структурних підрозділів ради. На переконання скаржника суди помилково вважали встановленими обставини, викладені в судових рішеннях у справі №587/769/16-а стосовно рішення Міськради від 27 січня 2016 року №254-МР. Крім того, судові рішення у справі №587/769/16-а скасовані касаційним судом із направленням справи на новий розгляд. Також звертає увагу на те, що судами неправильно обраховано кількість днів вимушеного прогулу, за які необхідно стягнути середній заробіток на користь ОСОБА_4

ОСОБА_4 надіслала відзив на касаційну скаргу, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Вважає, що суди правильно вирішили спір, норм матеріального права не порушили. В частині відмови у задоволенні позову судові рішення в касаційному порядку не оскаржує.

Інші учасники справи своєї позиції стосовно касаційної скарги письмово не висловили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що з 8 лютого 2014 року ОСОБА_4 працювала на посаді головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин Департаменту містобудування та земельних відносин Міськради (далі - Департамент).

27 січня 2016 року Міськрадою прийнято рішення №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Міськради, їх загальної штатної чисельності», яким вирішено припинити шляхом ліквідації Департамент містобудування та земельних відносин Міськради та утворити нові виконавчі органи Міськради, а саме: управління архітектури та містобудування Міськради та департамент забезпечення ресурсних платежів Міськради.

Також, згідно з цим рішенням утворено комісії з ліквідації (реорганізації) виконавчих органів Міськради.

З 19 лютого 2016 року Департамент містобудування та земельних відносин Міськради перебуває у стані припинення, головою комісії з припинення (ліквідатором) призначено Войтенко В.В.

Рішенням Сумської міської ради від 30 березня 2016 року №531-МР затверджено Положення про Департамент забезпечення ресурсних платежів Міськради.

4 травня 2016 року Міськрадою прийнято рішення №735-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 27 січня 2016 року №254-МР», яким вказане рішення викладене у новій редакції.

Згідно з протоколом №2 засідання комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Міськради від 6 травня 2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин Міськради у зв'язку з ліквідацією Департаменту (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Міськради від 27 січня 2016 року №254-МР в частині, що стосується Департаменту, суди виходили з того, що постановою Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року у справі №587/769/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, рішення Міськради від 27 січня 2016 року №254-МР в частині, що стосувалося Департаменту, скасоване. Підстав для скасування рішення Міськради від 30 березня 2016 року №531-МР в частині, що стосується Департаменту, суди в ході розгляду справи не встановили, однак вважали незаконним звільнення ОСОБА_4, оскільки в Департаменті, де вона працювала, проведено не ліквідацію, як зазначено у рішенні Міськради №735-МР, а реорганізацію, і фактично відбулася передача функцій і завдань, які виконував Департамент, новоствореним виконавчим органам.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій частково, з огляду на таке.

У частині першій статті 36 Кодексу законів про працю України визначено підстави припинення трудового договору, серед яких є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною третьою статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-1 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, у разі зміни в організації виробництва і праці, зокрема, при скороченні чисельності або штату працівників, трудові договори можуть бути розірвані з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, при цьому на останнього покладено дотримання певних норм (порядку) щодо забезпечення зайнятістю вивільнюваного працівника, зокрема, - попередження працівника не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення з одночасним наданням працівникові пропозиції роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій про незаконність рішення Міськради від 27 січня 2016 року №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради» в частині, що стосується Департаменту містобудування та земельних відносин, слід зазначити наступне.

Вирішуючи спір, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

При цьому, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, рішення не підлягало сумніву.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржуване рішення Міськради від 27 січня 2016 року №254-МР було предметом оскарження у справі №587/769/16-а, в результаті розгляду якої постановою Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, визнане протиправним та скасоване.

Зазначена постанова суду була чинною на час вирішення цієї справи, тому, у справі, що розглядається, суди правомірно застосували приписи частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшовши висновку про незаконність рішення від 27 січня 2016 року №254-МР.

Посилання Міськради у касаційній скарзі на те, що ухвалою від 24 листопада 2016 року Вищий адміністративний суд України рішення судів у справі № 587/769/16-а скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки це не є підставою для скасування судових рішень за наслідками їх перегляду в касаційному порядку, а може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку, визначеному КАС України.

Вирішуючи правомірність звільнення ОСОБА_4, Суд виходить із такого.

Як встановили суди, ОСОБА_4 обіймала посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин Департаменту містобудування та земельних відносин Міськради.

4 березня 2016 року позивачу вручили пропозицію міського голови Лисенка О.М. на зайняття вакантної декретної посади головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин Департаменту забезпечення ресурсних платежів Міськради.

Суди з'ясували, що єдиною особою, уповноваженою діяти від імені Департаменту з моменту створення комісії з ліквідації цього виконавчого органу, є голова ліквідаційної комісії Войтенко В.В., який, відповідно до вимог КЗпП України мав право попереджати про майбутнє вивільнення працівників, пропонувати посади у новоствореному виконавчому органі та приймати рішення щодо переведення або звільнення працівників Департаменту, що ліквідується.

Крім того, відповідно до рішення Міськради №735-МР Сумському міському голові доручено лише провести організаційно-правові заходи щодо переведення, вивільнення працівників виконавчих органів Міськради згідно з чинним законодавством України, та зобов'язано привести штатну чисельність виконавчих органів Міськради у відповідність до вимог цього рішення.

Звільняти чи переводити працівників Департаменту, який є самостійною юридичною особою, а також приймати на роботу до новоствореного виконавчого органу - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, міський голова не уповноважений.

За цієї обставини суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що пропозиція позивачу про можливість обійняти посаду у новоствореному органі не ґрунтується на вимогах закону, оскільки запропонована неуповноваженою особою.

Суди встановили, що начальник новоствореного Департаменту забезпечення ресурсних платежів листом від 5 травня 2016 року направив Голові комісії з ліквідації Департаменту з проханням звільнити працівників Департаменту містобудування та земельних відносин Міськради (у тому числі й позивача) з займаних посад по переведенню (пункт 5 статті 36 КЗпП України) для подальшої роботи в департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Разом з тим, доказів відмови позивача від пропозиції щодо переведення, як це зазначено в протоколі №2 засідання комісії з ліквідації Департаменту, яке відбулось 6 травня 2016 року (тобто в день засідання ліквідаційної комісії, на якому було прийнято рішення про звільнення працівників Департаменту), відповідач не надав.

На підставі встановлених обставин суди дійшли висновку, що ОСОБА_4 мала намір працювати в новоствореному органі, однак ліквідаційна комісія залишила це поза увагою і прийняла спірне рішення про звільнення, порушивши трудові права позивача, оскільки звільнивши її за загальними підставами згідно з КЗпП України голова комісії з ліквідації не виконав зобов'язання щодо її переведення при реальній можливості здійснити таке переведення.

Крім того, рішення про звільнення позивача прийняла комісія з ліквідації і оформила його протоколом від 6 травня 2016 року, тоді як за правилами статті 47 КЗпП України документом, який видається при звільненні, є наказ.

Таким чином, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією Департаменту було протиправним, а сама процедура звільнення відбулась з порушенням вимог трудового законодавства.

Доводи Міськради наведених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, і не дають підстав вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального права при вирішенні спору.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги Міськради, що судом першої інстанції неправильно обраховано загальну кількість робочих днів, за які необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд допущену судом першої інстанції помилку не виправив.

Так, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, відповідно до Порядку №100 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу визначається шляхом множенням середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення рішення про поновлення.

Судами встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 124,88 грн.

Період вимушеного прогулу ОСОБА_4 з 7 травня по 9 вересня 2016 року (день винесення судом першої інстанції рішення) становить 86 робочих днів, а не 87, як помилково вважали суди, а саме: травень - 16, червень - 19, липень - 22, серпень - 22, вересень - 7. Відтак, втрачений заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 10739,68 грн (124,88 грн х 86).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, Суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки суд апеляційної інстанції таку помилку не виправив, його судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 262, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив:

Касаційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року скасувати.

Постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 вересня 2016 року змінити, виклавши четвертий абзац її резолютивної частини наступним чином:

Стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10739 (десять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн 68 коп.

В іншій частині постанову Зарічного районного суду міста Суми від 9 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець