Справа № 758/9776/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2018 року

Київ

справа №758/9776/17

адміністративне провадження №К/9901/255/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (головуючий суддя Карпушова О.В., судді - Епель О.В., Кобаль М.І.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення штрафу,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві), третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови від 14 липня 2017 року про накладання штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання боржником виконавчого листа № 758/1230/16-а, виданого Подільським районним судом м. Києва 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Київській області про перерахунок пенсії.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М.Г. від 14 липня 2017 року ВП № 54136844 про накладання штрафу за невиконання рішення суду відповідно до виконавчого листа № 758/1230/16-а від 23 лютого 2017 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ГУ ПФУ у Київській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року залишити в силі.

ОСОБА_2 скористався своїм правом та надіслав до суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Київській області. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії та зобов'язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції Закону України від 4 квітня 2006 року №3591-ІV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» з 26 липня 2015 року та виплатити йому суми недоотриманої пенсії з цього часу.

16 червня 2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №758/1230/16-а, виданого Подільським районним судом м. Києва 23 лютого 2017 року та встановлено строк для добровільного виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідачем 14 липня 2017 року ВП №54136844 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову, якою за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду на боржника - ГУПФУ у Київській області накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ГУ ПФУ у Київській області звернулось до суду з позовом про її скасування.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості, які б дозволили суду встановити факт невиконання боржником постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржувану постанову про накладання штрафу, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені статтею 63 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів ( за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини першої статті 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

ГУ ПФУ у Київській області в обґрунтування позову посилалося на безпідставність прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу за невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року, оскільки листом від 30 червня 2017 року повідомляло ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві, що на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року ОСОБА_2 пенсія призначена з 1 липня 2010 року та виплачується відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за останньою штатною посадою, враховуючи грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення, надані Міністерством внутрішніх справ України, та просило закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у скасуванні оскаржуваної постанови зазначив, що наданий позивачем лист не є належним доказом, який підтверджує виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року. Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року про виконання якої зазначалося позивачем у листі від 30 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а інших належних та допустимих доказів щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у зазначеній постанові від 1 лютого 2017 року, а саме щодо застосування частини третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», яка діяла на час призначення пенсії та з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 26 липня 2015 року ГУ ПФУ у Київській області не надано. Розпорядження щодо здійснення ОСОБА_2 з 26 липня 2015 року перерахунку пенсії позивачем не видавалось.

Частиною четвертою статті 70 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ. За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу узгоджуються із приписами норм Закону №1404-VІІІ та вірно визначені судом апеляційної інстанції як правомірні.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М.Г. від 14 липня 2017 року ВП № 54136844 про накладання штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду відповідно до виконавчого листа № 758/1230/16-а, виданого Подільським районним судом м. Києва 23 лютого 2017 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.А.Данилевич

В.М.Шарапа