Справа № 805/3188/18-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/3188/18-а

адміністративне провадження №К/9901/62873/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01.08.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №805/3188/18-а за позовом ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман, в якому просив: визнати противоправною бездіяльність щодо виплати щомісячних пенсійних виплат за період січень-серпень 2014 року; зобов'язати здійснити нарахування щомісячних пенсійних виплат за період січень-серпень 2014 року згідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, що діяла на той момент, з урахуванням мінімальної пенсії за віком, закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни" із розрахунку 6503,20 грн. на місяць та виплати різниці між належної до сплати та фактично виплаченою пенсією за період січень-серпень 2014 року з урахування вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 01.08.2018, яку залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018, позовну заяву залишив без розгляду.

Вважаючи такі судові рішення постановленими з порушенням вимог процесуального закону, позивач подав касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 3 групи як потерпілий від аварії на ЧАЕС.

01.07.2015 року на звернення ОСОБА_2, Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман надало відповідь № 26/В-10-01-03, в якій зазначило, що розмір пенсії по інвалідності з листопада 2011 року визначався з врахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745, постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів від 25.03.2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з внесеними змінами.

20.03.2018 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман з заявою про перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року згідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, що діяла на той момент, з урахуванням мінімальної пенсії за віком встановлено на 2014 рік.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, виходив із того, що про порушення свого права позивач дізнався отримавши листа Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман від 01.07.2015 року, позивачем не надано суду жодного доказу поважності причин пропуску строку, встановленого для звернення за захистом порушеного права до адміністративного суду з позовною заявою.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами обставини справи.

За змістом частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За правилом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшовши висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду й відсутності підстав для його поновлення, вірно застосував положення частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 332, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01.08.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №805/3188/18-а за позовом ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду