Справа № 826/4456/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 жовтня 2018 року № 826/4456/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доКиївського міського центру зайнятості
про зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Київського міського центру зайнятості (далі- відповідач), в якій просить суд зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 ваучер на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Інституті інноваційної освіти Київського національного університеті будівництва та архітектури за спеціальністю «будівництво та цивільна інженерія» (спеціалізація - «міське будівництво та господарство).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні спірного ваучера на навчання, оскільки позивач відповідає встановленим чинним законодавством критеріям.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на правомірність дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 січня 2018 року звернувся до Київського міського центру зайнятості із заявою, в якій просив видати ваучер на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в рамках програми підтримання конкурентоспроможності.

Вказана заява вмотивована тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, страховий стаж більше 15 років, має намір здобути вищу освіту за спеціальністю «будівництво та цивільна інженерія» (спеціалізація - «міське будівництво та господарство») в Інституті інноваційної освіти Київського національного університету будівництва та архітектури.

Листом від 06.02.2018 №06-1267/09-13/18 Київський міський центр зайнятості відмовив позивачу у наданні запитуваного ваучера, зазначивши, що пунктом 3 Порядку видачі ваучерів для підтримки конкурентоспроможності осіб на ринку праці передбачено, що на підставі ваучера здійснюються перепідготовка, спеціалізація, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями згідно з пріоритетними видами економічної діяльності, підготовка на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, водночас, ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «Економіка підприємства», яка відсутня в переліку професій, спеціальностей, напрямків підготовки та підвищення кваліфікації, для навчання за якими може бути виданий ваучер.

Вважаючи таку відмову Київського міського центру зайнятості протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 16 Закону України «Про зайнятість населення» держава забезпечує реалізацію політики у сфері зайнятості населення шляхом, зокрема, сприяння підвищенню конкурентоспроможності робочої сили та зайнятості населення.

Статтею 30 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено розширення можливостей для підвищення конкурентоспроможності деяких категорій громадян.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті, право на одноразове отримання ваучера для підтримання конкурентоспроможності шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності мають:

1) особи віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менше 15 років, до досягнення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку;

2) особи, звільнені з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), служби в органах внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби України у зв'язку із скороченням чисельності, штату або за станом здоров'я до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку, за наявності вислуги не менше 10 років, які не набули права на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

3) особи, звільнені з військової служби після участі у проведенні антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з числа осіб з інвалідністю до отримання права на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

4) внутрішньо переміщені особи працездатного віку за відсутності підходящої роботи.

Вибір професії (спеціальності) із затвердженого переліку, форми та місця навчання здійснюється особою.

Згідно частин другої-третьої статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» вартість ваучера встановлюється в межах вартості навчання, але не може перевищувати десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.

Оплата ваучера здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виходячи з його фінансових можливостей.

Порядок видачі державною службою зайнятості ваучерів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік професій, спеціальностей, напрямів підготовки та підвищення кваліфікації, для навчання за якими може бути виданий ваучер, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. N 207 затверджено Порядок видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці (далі-Порядок), який визначає механізм видачі Центром зайнятості Автономної Республіки Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, міськрайонними, міськими центрами зайнятості (далі - центри зайнятості) особам ваучерів для підтримання їх конкурентоспроможності на ринку праці (далі - ваучери).

Відповідно до приписів вказаного Порядку ваучери видаються одноразово:

особам віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менш як 15 років, до досягнення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку;

особам, звільненим з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), служби в органах внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби у зв'язку із скороченням чисельності, штату або за станом здоров'я до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку, за наявності вислуги не менше 10 років, які не набули права на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

особам, звільненим з військової служби після участі у проведенні антитерористичної операції, з числа осіб з інвалідністю до отримання права на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

внутрішньо переміщеним особам працездатного віку за відсутності підходящої роботи.

Водночас, дія цього Порядку не поширюється на:

осіб, які не мають професійно-технічної або вищої освіти;

осіб, які проходили протягом останніх трьох років перепідготовку за рахунок коштів Фонду державного соціального страхування на випадок безробіття;

осіб, які зареєстровані в центрах зайнятості як безробітні.

Як вбачається з матеріалів справи, Київський міський центр зайнятості відмовив ОСОБА_1 у видачі ваучера для підтримки конкурентоспроможності осіб на ринку праці з огляду на те, що останній має вищу освіту за спеціальністю «економіка підприємства», яка в свою чергу не міститься у Переліку професій, спеціальностей, напрямків підготовки та підвищення кваліфікації , для навчання за якими може бути виданий ваучер, що затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 26.05.2015 №661, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.07.2015 за №817/27262.

Так, ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «економіка підприємства», поряд з цим, у своїй заяві від 23.01.2018 останній висловив намір здобути вищу освіту за спеціалізацією «будівництво та цивільна інженерія».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» ваучер - документ встановленого зразка, що дає особі відповідно до цього Закону право на перепідготовку, підготовку на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, спеціалізацію, підвищення кваліфікації у навчальних закладах чи у роботодавця.

Відповідно до частини шостої статті 18 Закону України «Про освіту» післядипломна освіта включає:

спеціалізацію - профільну спеціалізовану підготовку з метою набуття особою здатності виконувати завдання та обов'язки, що мають особливості в межах спеціальності;

перепідготовку - освіту дорослих, спрямовану на професійне навчання з метою оволодіння іншою (іншими) професією (професіями);

підвищення кваліфікації - набуття особою нових та/або вдосконалення раніше набутих компетентностей у межах професійної діяльності або галузі знань;

стажування - набуття особою практичного досвіду виконання завдань та обов'язків у певній професійній діяльності або галузі знань.

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що ваучер - документ, що надає особі право на перепідготовку, а отже на отримання освіти з метою оволодіння іншою професією. Залежність від отриманої спеціальності попередньо законодавцем не передбачена.

Водночас, бажана спеціальність позивача «будівництво та цивільна інженерія» міститься в Переліку професій, спеціальностей, напрямків підготовки та підвищення кваліфікації , для навчання за якими може бути виданий ваучер, що затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 26.05.2015 №66.

Відповідність позивача іншим критеріям для отримання ваучера, встановленим статтею 30 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 1 Порядку , відповідачем не заперечується.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право на отримання ваучера на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Інституті інноваційної освіти Київського національного університеті будівництва та архітектури за спеціальністю «будівництво та цивільна інженерія» в рамках програми підтримання конкурентоспроможності.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

З аналізу норм права, суд вважає, що ефективним захистом порушених прав позивача є зобов'язання суб'єкта владних повноважень видати ОСОБА_1 ваучер на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Інституті інноваційної освіти Київського національного університеті будівництва та архітектури за спеціальністю «будівництво та цивільна інженерія» (спеціалізація - «міське будівництво та господарство).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість відмови позивачу в наданні спірного ваучера, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. зобов'язати Київський міський центр зайнятості видати ОСОБА_1 ваучер на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Інституті інноваційної освіти Київського національного університеті будівництва та архітектури за спеціальністю «будівництво та цивільна інженерія» (спеціалізація - «міське будівництво та господарство).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київського міського центру зайнятості.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян