Справа № 807/3604/14
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/3604/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 представник ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3 податкова інспекція у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Розгляд даної справи здійснено за правилами загального позовного провадження із врахуванням відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду відповідно до вимог КАС України, у редакції, що діяв до 15 грудня 2017 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області, якою просив суд: 1. Прийняти позовну заяву до провадження; 2. Визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 року №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф НОМЕР_1 від 12.11.2014 року.

08 травня 2015 року Закарпатським окружним адміністративним судом (суддя Скраль Т.В.) ухвалено постанову, якою у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2014 року № НОМЕР_2, № та вимоги про сплату боргу ( недоїмки) № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року - відмовлено повністю та стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (п.і. 90531, вул. Мадара- 51-а, смт. Дубове, Тячівський район, Закарпатська область, податковий номер - НОМЕР_3) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 4382,00 (чотири тисячі триста вісімдесят дві гривні, 00 копійок) з зарахуванням коштів до спеціального фонду (отримувача - УК у м. Ужгород, код ЄДРПОУ отримувача - 38015610, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Закарпатській області, МФО 812016, рахунок № 4002, код класифікації доходів 22030001, Код ЄДРПОУ суду 35231455).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2015 року у справі № 807/3604/14 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинним і скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014 № НОМЕР_2 та прийнято в цій частині нову постанову, якою вказану вимогу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № НОМЕР_2 в частині визначення грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7814,14 грн., у тому числі: основний платіж 6251,31 грн., штрафні (фінансові) санкції 1562,83 грн. У решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 травня 2015 року у справі № 807/3604/14 залишено без змін.

08 грудня 2016 року Ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 січня 2017 року Закарпатський окружний адміністративний суд одержав справу № 807/3604/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень як таку, що направлена за належністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року було ухвалено провести попереднє судове .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року було закінчено підготовче провадження і призначено дану справу до судового розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року дану позовну заяву було залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 808/3604/14 було скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання було замінено первинного відповідача ОСОБА_3 податкову інспекцію у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області на належного - ОСОБА_3 податкову інспекцію у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання було відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про зміну підстав даного позову, однак така була приєднана до матеріалів справи, в якості обґрунтування позову.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року було поновлено судовий розгляд у даній справі.

Свої вимоги позивач мотивує наступним. Відповідачем протиправно до його доходу за 2012 рік включено кошти в сумі 19122 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок від Тячівського районного центру зайнятості в якості дотації за працевлаштування безробітної особи, так як відповідно до статті 292 пункту 292.11 ПК України такі кошти не включаються до доходу платників єдиного податку першої - третьої груп. Також позивач вважає протиправним збільшення йому доходу за 2012-2013 роки на суму отриманих від ТОВ "Еталон" готівкових коштів згідно квитково-касових листів, оскільки вказані листи є документом типової форми для обліку перевізником (міжнародного сполучення) транспортної роботи, роботи водіїв та списання витраченого пального. Тобто, вказані листи не є розрахунковим бухгалтерським документом, а відтак на їх підставі не можуть визначатися доходи платника податків. З огляду на викладене, позивач вважає протиправним донарахування йому єдиного податку, податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Крім того, зазначив, що в період 2012-2013 роки позивач поніс витрати на суму 142807,30 (91278,26+510529,04) грн. та 149258,72 (90302,94+49460,74+90495,04-сплачених за рахунково-касове обслуговування) грн. відповідно (без врахування витрат на паливно-мастильні матеріали). У звязку з цим, викладені в акті перевірки факти та висновки податкового органу про перевищення позивачем обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи за 2012 рік на 94420,71 грн.. а також проте, у 2013 році позивач повинен був здійснювати оподаткування на загальній системі, не відповідають дійсності та спростовуються даними вказаного акту перевірки. Відповідачем невірно визначено суму доходу позивача за 2012 та 2013 роки, а тому відсутні правові підстави для нарахування боргу (недоїмки) сумі 76811,91 грн..

В своїх запереченнях представник відповідача просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Доходом платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, на відміну від доходу платників на загальній системі оподаткування є - виключно дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій. Тому, сплата позивачем у 2012 році податку з доходів з фізичних осіб з найманих працівників, єдиного податку, єдиного соціального внеску та виплати заробітної плати найманим працівникам, як понесених витрат жодним чином не впливає на визначення розміру доходу такого. Відповідач вказує, що на банківські рахунки № 3193, відкритий ФОП ОСОБА_1 в АТ "ОТП Банк" та на № 5719, відкритий ФОП ОСОБА_1 в Закарпатському РУ АТ "Приватбанк", для здійснення господарської діяльності, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, надійшли кошти в сумі 918583,00 грн., зокрема: "за реалізовані квитки", "оплата тарифу перевізнику" - в сумі 899261 грн.; із призначенням платежу "внесення власних заощаджень" - в сумі 200 грн.; відшкодування дотацій в сумі 19122 грн.. Відповідно до квитково-касових листів, наданих для перевірки, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 ФОП ОСОБА_1 отримав готівкових коштів за реалізовані квитки на автостанціях по маршруту в сумі 153484,35 грн., (фактично вартість реалізованих квитків, за реалізацію яких отримано готівкові кошти складає 175837,71 грн.). А тому, позивачем було порушено вимоги статті 291 пункту 291.4 абзацу 2 ПК України, не дотримано умови здійснення господарської діяльності із застосуванням II групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. Сума перевищення обсягу доходу склала 94420,71 грн. (1094420,71 грн. (899261 грн. + 200 грн. + 19122 грн. + 175837,71 грн.) - 1000000 грн.). До суми перевищення було застосовано ставку єдиного податку в розмірі 15 відсотків та нараховано єдиний податок в сумі - 14163,11 грн. (94420,71 грн. * 15%). Позивач, перебуваючи на єдиному податку 2-ої групи, за наслідками 2012 року перевищив 1 млн. грн.. та не перейшов на вищу ставку єдиного податку, оподаткування його доходу у 2013 році має здійснюватись за загальним правилами. Перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу за період 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено, що відповідно до виписок з поточних банківських рахунків відкритих ФОП ОСОБА_1 наданих для перевірки, на рахунки надійшли кошти в загальній сумі 951635,79 грн. із призначенням платежу "за реалізовані квитки", "сплата тарифу перевізнику". Відповідно до квитково-касових листів, наданих для перевірки та наявних в матеріалах справах, ФОП ОСОБА_1 у 2013 році за реалізовані квитки на автостанціях "Сколе", "Стрий", "Трускавець" отримав готівкові кошти в сумі 227 021,38 грн., що є доходом. А тому, чистий оподатковуваний дохід становить - 1041038,34 грн. (1178657,17 грн. (951635,79 грн. + 227021,38 грн.) - 137618,83 грн.). Таким чином, позивачу правомірно донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік у сумі 174223,68 грн..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розгляд даної справи відкладався (оголошувалась перерва) у звязку з існуванням на те обєктивних законодавчо встановлених підстав.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрований фізичною особою-підприємцем Тячівською державною адміністрацією 04 лютого 2004 року, про що видано відповідне свідоцтво з реєстраційним записом № 1006521 (Т. 1 а.с. 59). В ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області позивач взятий на податковий облік, що підтверджується довідкою форми № 4-ОПП № 4967 від 24 лютого 2004 року (Т. 1 а.с. 60).

На підставі наказу № 413 та направлень №№ 376/17-02, 377/17-02, 378/17-02 від 26 вересня 2014 року ДПІ у Тячівському районі проведено позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудень 2013 року та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатом проведеної перевірки було складено Акт № 1593/17-02/НОМЕР_3 від 21 жовтня 2014 року (далі по тексту - акт) (Т.1 а.с.а.с 6-45).

Згідно висновків, зазначених в акті перевірки, під час перевірки встановлено ряд порушень, зокрема, й тих, на які звертають увагу сторони, а саме порушення позивачем: статті 291, пункту 291.4, підпункту 291.4.2, статті 293 пункту 293.4 Податкового кодексу України у звязку з чим занижено єдиний податок в сумі 14163,11 грн. із суми перевищення граничного обсягу доходу платника єдиного податку за ставкою 15 відсотків; статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.2, статті 177 пунктів 177.1, 177.2, 177.10 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік в сумі 174223,68 грн.; статті 6 частини 1 пункту 2, статті 7 частини 2 пункту 1, статті 8 пункту 11 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з єдиного соціального внеску в сумі 76811,91 грн..

Згідно акта перевірки, контролюючий орган до таких висновків дійшов з огляду на те, що відповідно до поданої податкової декларації з єдиного податку за 2012 рік, позивачем задекларовано дохід в сумі 903227,51 грн.. Проте, як встановлено під час перевірки, у 2012 році на розрахункові рахунки, відкриті позивачем у банківських установах, надійшло 918583 грн., у т.ч.: 899261 грн. з призначення платежу "за реалізовані квитки" та "сплата тарифу перевізнику", 200 грн. з призначенням платежу "внесення власних заощаджень", 19122 грн. "відшкодування дотацій". Поряд з цим, у вказаному році відповідно до квитково-касових листів, перелік яких наведено у акті перевірки, ОСОБА_1 отримав готівкові кошти за реалізовані квитки на автостанціях в сумі 153484,35 грн. (фактична вартість реалізованих квитків за які отримано кошти складає 175837,11 грн.), а отже за даними перевірки загальна сума доходу позивача у 2012 році склала 1094420,71 грн.. Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що позивачем у 2012 році на 94420,71 грн. перевищено обсяг доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи, а тому до цієї суми застосуванню підлягає ставка єдиного податку 15 відсотків, що становить 14163,11 грн. (94420,11 грн. * 15%). У 2012 році позивач допустив перевищення обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи, відповідно до статті 298 пункту 298.2 підпункту 298.2.3 Податкового кодексу України у 2013 році він повинен був здійснювати оподаткування на загальній системі, проте цього не зробив та відповідної декларації не подавав. За даними перевірки у 2013 році позивачем отримано дохід в сумі 1178657,17 грн., а сума витрат склала 137618,83 грн.. Отже, сума заниженого податку з доходів становить 174223,68 грн.. При цьому, визначаючи дохід, відповідач виходив з того, що протягом 2013 року на розрахункові рахунки позивача надійшло 951635,79 грн. з призначенням платежу "за реалізовані квитки" та "сплата тарифу перевізнику", а 227021,38 грн. ним отримано готівкою за реалізовані квитки, що підтверджується квитково-косими листами, перелік яких наведено у акті перевірки. З огляду на викладене, податковим органом також донараховано єдиний соціальний внесок на суму 76811,91 грн..

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року: - № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_1 визначено грошове зобовязання з єдиного податку в сумі 17703,89 грн., у т.ч. 14163,11 грн. основний платіж, 3540,78 грн. штрафні (фінансові) санкції (Т. 1 а.с. 46); - № НОМЕР_4, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 217779,60 грн., у т.ч. 174223,68 грн. основний платіж, 43555,92 грн. штрафні (фінансові) санкції (Т. 1 а.с. 47).

Крім цього, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2015 року № Ф-, якою позивача зобовязано сплати недоїмку з єдиного соціального внеску в сумі 76811,91 грн. (Т. 1 а.с. 47).

Статтею 291 пунктом 291.2 Податкового кодексу України (тут та далі в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Виходячи з положень статті 291 пункту 291.4 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на 6 груп платників єдиного податку. Друга група, на якій перебував і позивач, це фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Порядок визначення доходів та їх склад передбачений статтею 292 Податкового кодексу України, згідно якої для фізичної особи-підприємця дохід отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Відповідно до статті 292 пункту 292.16 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

Статтею 293 ПК України визначено ставки єдиного податку згідно пункту 293.2 якої до другої групи застосовуються ставка єдиного податку у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

До суми перевищення обсягу доходу, визначеного у статті 291 пункту 291.4 підпунктах 1, 2 і 3 цього Кодексу застосовується ставка у розмірі 15 відсотків (стаття 293 пункт 293.4 Податкового кодексу України).

Згідно статті 298 підпункту 298.2.3 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

За змістом статті 299 пункту 299.10 підпункту 299.10.3 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Отже, з аналізу наведених вище правових положень Податкового кодексу України можна дійти висновку, що у разі перевищення протягом календарного року платником єдиного податку 2-ої групи встановленого обсягу доходу (1000000 грн.), то сума такого перевищення оподатковується за ставкою 15%. При цьому, якщо такий платник податків з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення, не здійснив перехід на застосування іншої ставки єдиного податку, оподаткування його доходу здійснюється за загальною системою.

Як вбачається із матеріалів справи, у декларації з єдиного податку за 2012 рік позивачем задекларовано доходу в сумі 903227,51 грн., проте податковим органом за наслідками перевірки встановлено, що такий дохід становив 1094420,71 грн., який складається з сум: 918583 грн., які надійшли на розрахункові рахунки позивача у банках, 175837,71 грн. готівкових коштів згідно квитково-касових листів.

Так, зокрема, податковим органом на підставі банківських виписок з розрахункових рахунків № 3193 в АТ "ОТП Банк", № 5719 в Закарпатському РУ АТ "ПриватБанк" встановлено, що у 2012 році на ці розрахункові рахунки позивачу надійшло 918583 грн., у т.ч.: 899261 грн. з призначенням платежу "за реалізовані квитки" та "сплата тарифу перевізнику", 200 грн. із призначеннями "внесення власних заощаджень", 19122 грн. "відшкодування дотацій".

Однак, суд вважає безпідставним включення податковим органом до доходу позивача у 2012 році кошти в сумі 19122 грн., які на його розрахунковий рахунок надійшли від Тячівського районного центру зайнятості з призначенням платежу "відшкодування дотацій", оскільки статтею 292 пунктом 292.11 підпунктом 4 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми коштів цільового призначення, що надійшли, зокрема, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, у тому числі в межах державних або місцевих програм.

Вказані вище кошти позивачем отримано згідно договору від 17.11.2011 року № 00118, який ним укладено з Тячівським районним центром зайнятості. Згідно умов цього договору, позивач, як роботодавець працевлаштовує безробітну особу на постійне місце роботи, у звязку з цим центр зайнятості надає йому дотацію на створення додаткового місця згідно Порядку про надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 № 1 (Т.1 а.с.а.с. 50-54).

Крім цього, податковим органом безпідставно до доходу позивача за 2012 рік включено 200 грн., які ним внесено на свій розрахунковий рахунок в якості власних заощадження, оскільки такі кошти не є доходом в розумінні Податкового кодексу України, а відтак не можуть враховуватися в обєкт оподаткування платника єдиного податку.

Що стосується коштів в сумі 899261 грн., які надійшли у 2012 році на його розрахункові рахунки у банках з призначенням платежу "за реалізовані квитки" та "сплата тарифу перевізнику", то позивачем ця сума не оспорюється, а відтак правомірність включення цієї суми податковим органом доходу доказуванню не підлягає.

Крім викладеного вище, заниження обсягу доходу виникло за рахунок того, що СПД ОСОБА_1 у декларації за 2012 рік не відображено готівкових коштів в сумі 175537,71 грн., які ним отримано на автостанціях за реалізовані квитки в сумі 175837,71 грн., фактично передано позивачу готівки 153484,35 грн..

Вказаний дохід готівкових коштів податковий орган встановив на підставі квитково-касових листів за 2012 рік перелік, яких наведений в таблиці акта перевірки і які наявні в матеріалах справи (Т.1 а.с. 177)

Суд не приймає до уваги посилання позивача про неправомірність визначення його доходу на підставі цих листів, з огляду на таке.

Згідно з статті 292 пункту 292.13 ПК України дохід, зокрема, платника єдиного податку 2 групи, визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Відповідно до статті 296 пункту 296.1 підпункту 296.1.1 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть ОСОБА_5 обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник ОСОБА_5, у разі обрання способу ведення ОСОБА_5 у паперовому вигляді.

Отже, зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що основним документом у якому платник єдиного податку другої групи (не платник ПДВ) веде облік доходів є ОСОБА_5 обліку доходів, у якій щоденно, за підсумками робочого дня, відображаються отримані доходи.

Проте, як вбачається із акта перевірки (Т.1 а.с. 15) та це позивачем не спростовано, ФОП ОСОБА_1 до перевірки книги обліку доходів не надав, так як така втрачена, про що оголошено у газеті "Дружба" № 118-119 від 04.10.2014 року.

Згідно пункту 8 Порядку ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2011 № 1637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2011 за № 1534/20272, ОСОБА_5 обліку доходів зберігається у платника протягом 3 років після виконання останнього запису.

Відповідно до пункту 44.3 Податкового кодексу України документи, які використовуються для складання податкової звітності, повинні зберігатися протягом 1095 днів з дня подання податкової звітності, для заповнення якої вони були використані.

Статтею 44 пунктом 44.5 Податкового кодексу України встановлено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобовязаний у пятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому Податковим кодексом України для подання податкової звітності. Платник податків зобовязаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Відповідно до пункту 10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, у разі втрати ОСОБА_5 обліку доходів і витрат фізична особа підприємець платник єдиного податку повинна звернутися до органів внутрішніх справ для подання заяви про втрату ОСОБА_5 обліку та отримати довідку про надання такої заяви.

Таким чином, у разі втрати позивачем ОСОБА_5 обліку доходів, такий повинен був повідомити про це податковий орган та протягом 90 днів вжити заходів щодо її відновлення. Проте, як встановлено у процесі судового розгляду, відновленої ОСОБА_5 позивачем до перевірки також не представлено, а отже контролюючий орган перевіряючи правильність обчислення і сплати позивачем єдиного податку, виходив із наявних первинних документів.

Так, із матеріалів справи встановлено, що до перевірки позивачем на вимогу податкового органу надано банківські виписки, дорожні листи, квитково-касові листи за 2011-2013 роки, угоди, договори, ліцензії (Т.1 а.с.а.с. 165-166).

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що виходячи з умов договору про надання послуг автостанцією перевізнику укладеного 10.01.2012 між ФОП ОСОБА_1 та ЗАТ ВКК "Еталон" та положень Постанови Нацбанку України від 02.02.1995 № 21 "Про затвердження порядку ведення касових операцій у народному господарстві України" видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями, оскільки позивачем не надано касових ордерів за 2012-2013 роки, а лише подано реєстри отримання коштів за перевезення пасажирів за 2012 рік всього на суму 53880,76 грн., в той час коли згідно акта звірки з ЗАТ ВКК "Еталон", який підписаний 20.03.2015 лише самим позивачем, сума розрахунків готівковими коштами у 2012 році становить 70869 грн. (Т.2 а.с. 121).

Таким чином, надані самим позивачем докази на спростування суми отриманих коштів визначеної за квитково-касовими листами, не узгоджуються між собою, а відтак такі не можуть бути прийняті судом до уваги.

Не можуть бути прийняті до уваги і акти взаємних розрахунків з ПрАТ ВКК "Еталон", які надавались згідно листа контрагента від 27.10.2014 № 402/09 (Т. 1 а.с. 71-75, 144-148), оскільки такі відображають лише загальні суми розрахунків, зокрема, за 2012 рік 306554,05 грн., яка включає як готівкові, так і безготівкові розрахунки. І з цих актів не вбачається можливим встановити, яка сума отримана готівкою, а яка безготівковим розрахунком.

З огляду на відсутність під час перевірки будь-яких інших первинних документів, які б відображали дохід позивача, суд вважає визначення цього доходу на підставі квитково-касових листів правомірним.

Відповідно до пункту 1 підпункту 1.2. Інструкції про порядок використання типових форм документів для регулярних пасажирських перевезень у міжнародному сполученні, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 1133 від 01.12.2006 (чинна на момент спірних правовідносин) - дорожній лист автобуса в міжнародному сполученні та квитково-касовий лист (для міжнародного сполучення) типової форми, зокрема, є підставою для взаєморозрахунків між перевізником і замовником за надання транспортних послуг.

Згідно пункту 3 цієї Інструкції - після оформлення квитків на рейс у нижній частині квитково-касового листа касир (або вповноважена особа) записує дані про реалізовані квитки на суму оплати за проїзд, а в разі повернення квитків записує їх кількість та повернуту суму коштів і передає його водієві.

Враховуючи те, що квитково-касові листи чітко відображають суми грошових коштів, які видавалися перевізнику (позивачеві) готівкою, а інших належних та допустимих доказів у процесі судового розгляду не надано, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо визначення на їх підставі сум отриманих позивачем готівкових коштів.

Таким чином, під час визначення доходу за 2012 рік, контролюючим органом на підставі вказаних вище квитково-касових листів взято до уваги суму вартості реалізованих квитків 175837,71 грн.. Проте, вказана сума не є доходом позивача, оскільки як зазначено у самих квитково-касових листах, а також це відображено і у акті перевірки (Т.1 а.с. 16), позивач за реалізовані квитки отримав 153484,35 грн.. Це узгоджується з тим, що відповідно до умов договору про надання послуг автостанцією перевізнику від 10.01.2012 укладеного з ЗАТ ВКК "Еталон" грошові кошти передаються перевізнику в сумі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у 2012 році дохід позивача склав 1052745,35 грн., який складається з отриманих на розрахункові рахунки кошти в сумі з 899261 грн. та готівкових коштів отриманих за продаж квитків згідно квитково-касових листів в сумі 153484,35 грн..

Отже, сума заниження позивачем податкового зобовязання з єдиного податку за 2012 рік становить 7911,80 грн. (52745,35 х 0,15), а тому відповідач протиправно податковим повідомленням-рішенням від 12 листопада 2014 року № НОМЕР_2 визначив податкове зобовязання понад вказану суму, різниця становить 6251,31 грн. (14163,11 7911,80).

Також, вказаним податковим повідомленням-рішення відповідачем відповідно до статті 123 пункту 123.1 ПК України застосовано штрафні санкції в розмірі 25%, а відтак такі мають становити 1977,95 грн. (7911,80 х 0,25).

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року № НОМЕР_2, яким позивачу визначено грошове зобовязання з єдиного податку, підлягає скасуванню на суму 7814,14 грн., у т.ч.: основний платіж 6251,31 грн. (14163,11 7911,80), штрафні (фінансові) санкції 1562,83 грн. (3540,78 1977,95).

Що стосується позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року № НОМЕР_4, яким визначено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2014 року № Ф-, якою позивача зобовязано сплати єдиний соціальний внесок за 2013 рік, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Позивач, перебуваючи на єдиному податку 2-ої групи, за наслідками 2012 року перевищив 1 млн. грн. та не перейшов на вищу ставку єдиного податку, оподаткування його доходу у 2013 році має здійснюватись за загальним правилами.

Відповідно до статті 177 пунктів 177.1, 177.2, 177.4 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі)і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Під поняттям "доходи", згідно статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.56 ПК України, слід розуміти загальну суму доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно зі статтею 14 пунктом 14.1 підпунктом 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Статтею 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Вказані витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, згідно з статтею 138 пунктом 138.2 Податкового кодексу України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 139 пункту 139.1 підпункту 139.1.9 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі документів, наданих для перевірки позивачем (виписок з банківських рахунків, договорів, книг нарахування заробітної плати, відомостей виплати заробітної плати), перевіркою відповідно до статті 138 пункту 138.1 Податкового кодексу України визначено суму документально підтверджених витрат пов'язаних із здійсненням діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 в сумі 137618,83 грн., що включає: заробітна плата найманим працівникам 90302,94 грн., сплата Єдиного соціального внеску 37820,85 грн., за розрахунково-касове обслуговування 9495,04 грн..

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу за період 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено, що відповідно до виписок з поточних банківських рахунків відкритих позивача наданих для перевірки, на рахунки надійшли кошти в загальній сумі 951635,79 грн. із призначенням платежу "за реалізовані квитки", "сплата тарифу перевізнику".

Відповідно до квитково-касових листів, наданих для перевірки та наявних в матеріалах справах, позивачем у 2013 році за реалізовані квитки на автостанціях "Сколе", "Стрий", "Трускавець" отримав готівкові кошти в сумі 227021,38 грн., що з огляду на встановлені вище обставини та норми права, є доходом.

Таким чином, за порушення статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.2, статті 177 пункту 177.1 пункту 177.2, пункту 177.10 Податкового кодексу України позивачу правомірно донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік у сумі 174223,68 грн..

Відповідно до статті 123 Податкового Кодексу України, відповідачем було застосовано і штрафні фінансові санкції у сумі 43555,92 грн..

Щодо сплати єдиного внеску в розмірі 76811,91 грн., суд зазначає таке.

Статтею 4 частини 4 пунктом 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платниками єдиного внеску є - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 6 частини 2 пункту 1 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 3.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 20 вересня 2013 № 1628 24160, фізичні особи-підприємці формують та подають до контролюючого органу звіт самі за себе один раз в рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. За період, що перевірявся. СПД-ФО ОСОБА_1 подавав звіти платника - єдиного податку.

За період з 01.01.2013 по 31.12.2013 ОСОБА_1 дохід, отриманий від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок не декларувався. Проте, податковим органом встановлено його заниження на суму 1041038,34 грн..

Відповідно до статті 7 частини 2 пункту 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до статті 8 пункту 11 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34.7 відсотка визначеної пунктами 2 та З частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 7 пунктом 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до статті 1 частини 4 пункту 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" максимальна величина бази нарахування єдиною внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, за рахунок заниження у 2013 році позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, за період, що перевірявся, відбулось заниження єдиного внеску в сумі 76811,91 грн..

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення ДПІ в Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № НОМЕР_4 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_1 від 12.11.2014, а тому в цій частині позову слід відмовити.

У відповідності до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмовими доказами.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статей 74-76 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 90 частини 1 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із статтею 77 частиною 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 139 частини 3 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Застосоване судом законодавство використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (90531, Закарпатська область, смт. Дубове, Тячівський район, вул. Мадара - 51-А, РНОКПП НОМЕР_3) до Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, 2, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 12 листопада 2014 року № НОМЕР_2 в частині визначення грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7814,14 грн., у тому числі: за основним платежем 6251,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1562,83 грн..

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (90531, Закарпатська область, смт. Дубове, Тячівський район, вул. Мадара - 51-А, РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати у розмірі 12,18 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 02 жовтня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 11 жовтня 2018 року.

СуддяОСОБА_6