Справа № 1740/2203/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 року м. Рівне №1740/2203/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

17.08.2018 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних.

Ухвалою від 20.08.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І - категорії та має ІІ групу інвалідності. У липні 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення доплати до допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі п'яти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплаченої суми в розмірі 120,00 грн. Листом №01/14/1198 від 26.07.2018 Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області відмовило в даному перерахунку, з покликанням на те, що при здійсненні виплати щорічної допомоги на оздоровлення у 2018 році було враховано вимоги статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення постанови Кабінету Міністрів України №760 від 26.10.2016 "Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян", постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та перераховано на рахунок позивача згідно платіжного доручення №481 від 10.07.2018 в розмірі 120,00 грн. Позивач наголошує, що 17.07.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України, яким відновив соціальні гарантії постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. У рішенні вказано, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-III від 28.12.2014 в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якої держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Крім того, Конституційний Суд України зауважив, що рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону №796 без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов'язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту. На думку позивача постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину, кратну до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, й потерпілим І категорії. Відтак, вважаючи дії відповідача протиправним, позивач просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

10.09.2018 на адресу суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області. Згідно з відзивом, ОСОБА_1 10.07.2018 здійснено виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії, II групи інвалідності, в сумі 120,00 грн. Виплату проведено на підставі статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" №760 від 26.10.2016 та у розмірі, установленому постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005. Стороною відповідача наголошено, що відповідно до пункту 26 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції від 28.12.2014; із змінами, внесеними від 20.12.2016 та 07.12.2017) встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відтак, у відповідача не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. За наведеного, сторона відповідача вважає, що відмовляючи позивачу в нарахування щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області діяло у відповідності до норм чинного законодавства України. Щодо покликання позивача на Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, то сторона відповідача наголошувала на тому, що норми, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного Рішення, тобто у даному конкретному випадку з 17 липня 2018 року. Оспорюванні ж позивачем правовідносини виникли не пізніше 10 липня 2018 року (дата перерахування одноразової допомоги на оздоровлення). А відтак посилання позивача на вказане рішення Конституційного Суду України вважають безпідставним. За наведеного сторона відповідача просила в позові відмовити.

Дослідженням письмових доказів суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І - категорії, посвідчення Серії НОМЕР_1 від 28.02.2002 (а.с.10) та має ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК №127624 від 22.02.2008 (а.с.11).

У липні 2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про здійснення доплати до допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі п'яти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплаченої суми в розмірі 120,00 грн.

Листом №01/14/1198 від 26.07.2018 Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області відмовило в даному перерахунку, з покликанням на те, що при здійсненні нарахувань позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2018 році враховані вимоги ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", положення постанови Кабінету Міністрів України №760 від 26.10.2016 "Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян", постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та перераховано на її рахунок згідно платіжного доручення №481 від 10.07.2018 в розмірі 120,00 грн. (а.с.6).

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

01.04.1991 було введено в дію Закон УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Статтею 48 такого Закону передбачалася додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1.

Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №2532-XII від 01.07.1992, статтю 48 було викладено у новій редакції, відповідно до якої, встановлено компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника. Частиною четвертою вказаної норми, зокрема, передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам I і II груп - у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Така щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася працівникам за місцем роботи при наданні відпустки, непрацюючим громадянам - органами, що виплачують пенсію, в кінці року.

Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР від 06.06.1996, частину четверту статті 48 викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати. Також вказану статтю доповнено, зокрема, частиною сьомою за якою розмір мінімальної заробітної плати повинен визначатися на момент виплати.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо здійснення окремих виплат органами соціального захисту населення" №563-XIV від 25.03.1999 перше речення частини п'ятої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991викладено в такій редакції: "Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення".

Дію абзаців другого-четвертого частини четвертої статті 48 було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" №3235-IV від 20.12.2005.

Дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №489-V від 19.12.2006.

Разом з тим відповідні положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №489-V від 19.12.2006 визнано неконституційними згідно із Рішенням Конституційного Суду України у справі №6-рп/2007 від 09.07.2007.

Пунктом 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007, статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 викладено у такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Разом з тим положення, зокрема, пункту 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007 визнано неконституційними за Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008.

Підпунктом 8 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 викладено у такій редакції: "Стаття 48. Компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника

Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

При цьому, лише окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 визнані неконституційними згідно з Рішеннями Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 та №6-р/2018 від 17.07.2018.

Так, що стосується Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, то ним визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014.

Оскільки підпункт 8 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, ні вказаним, ні жодним іншим рішенням Конституційного Суду України неконституційним не визнавався, то стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 починаючи з 01.01.2015 і по даний час діє в редакції, за якою: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 562 від 12.07.2005 громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, установлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Пунктом 2 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №760 від 26.10.2016 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян. А згідно з пунктом 10, - щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав допомога надається за однією з таких підстав за вибором особи.

За наведеного, відповідачем цілком правомірно проведено нарахування і виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005, позаяк жодного іншого розміру такої допомоги не встановлено.

Стаття ж 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 у діючій редакції не передбачає виплати щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам I і II групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, натомість містить лише відсилочну норму, за якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Окремо слід зауважити, що у рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 Конституційним Судом України визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Окрім того, при винесенні даного рішення, судом також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, де зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи. Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12.10.2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

З огляду на встановлене, суд вважає, що розмір і порядок виплати щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам I і II групи згідно зі статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 01.01.2015 визначається Кабінетом Міністрів України, а отже відповідач правомірно здійснив нарахування і виплату позивачу такої допомоги за 2018 рік у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005.

Під час нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано, добросовісно і розсудливо, що, в свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дняскладення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.