Справа № 810/4121/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року № 810/4121/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі також ОКПП «Київ»), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону іноземною особою або особою без громадянства від 13.04.2018, яке було прийняте відносно громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, капітаном СЗПН 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» ОСОБА_3.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваним рішенням йому було відмовлено у перетинанні державного кордону України у звязку з порушенням правил перетинання адміністративного кордону ВЕЗ «Крим». Позивач стверджує, що порушення, яке стало підставою для відмови у перетинанні ним кордону України, не вчиняв, оскільки відвідавши у вересні 2017 року Крим він вчинив порушення, яке полягає у незаконному перетинанні державного кордону України, а не адміністративного кордону ВЕЗ «Крим».

Таким чином позивач вважає, що у відповідача були підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за незаконне перетинання державного кордону, разом з цим у нього не було підстав відмовляти у перетинанні кордону.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем порушено вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 04.06.2015 року №367, а саме позивач в'їхав на ТОТ АР Крим та виїхав з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Відповідач вважає, що наведені обставини є підставою для заборони позивачеві вїзду в Україну, що у свою чергу було підставою для прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 квітня 2018 року громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1 прибув до України рейсом «Рига-Київ» через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Київ».

Постановою Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 13.04.2018 ОСОБА_1 заборонено вїзд в Україну з підстав, передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпунктом «б» пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

Одночасно з прийняттям рішення про заборону вїзду на територію України, рішенням Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 13.04.2018 ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України.

Як вбачається зі змісту вказаних постанови та рішення, фактичною підставою для заборони вїзду та для відмови у перетині державного кордону України ОСОБА_1 слугував висновок посадових осіб ОКПП «Київ» про порушення ОСОБА_1 порядку вїзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України у звязку з вїздом до Автономної Республіки Крим без отримання спеціального дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

27 квітня 2014 року набрав чинності ОСОБА_4 України №1207-VII від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

ОСОБА_4 визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду - виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджений «Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» (далі Порядок №367).

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку вїзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї іноземців та осіб без громадянства здійснюються за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила вїзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Системний аналіз викладених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що у звязку із збройною агресією Росії та окупацією нею частини території України, у тому числі території Автономної Республіки Крим, законодавцем запроваджений особливий порядок вїзду та виїзду з окупованих територій.

ОСОБА_4 порядок передбачає, що вїзд іноземців на територію Автономної Республіки Крим здійснюється виключно через материкову частину України через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області та за умови наявності дозволу від ДМС.

Вїзд або виїзд іноземцями до або з Автономної Республіки Крим у будь-який інший спосіб є підставою для відмови у вїзді на територію України.

Судом встановлено, що 13.04.2018 в пункті пропуску «Бориспіль» о 13 год.20 хв. під час оформлення пасажирів авіарейсу №186 «Рига Київ» виявлено громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, який у рамках прикордонного контролю та зясування виконання ним умов в'їзду в Україну надав письмові пояснення, відповідно до яких 02.09.2017 він вїхав на територію Автономної Республіки Крим авіарейсом, який прямував з Москви (аеропорт «Внуково») до м. Сімферополь, а 16.09.2017 покинув територію АР Крим зворотнім рейсом того самого сполучення.

Наведені обставини визнаються позивачем.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач у вересні вїзжав та виїзжав з Автономної Республіки Крим без спеціального дозволу ДМС поза межами офіційних контрольних пунктів у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області, суд дійшов висновку про порушення позивачем встановленого законодавством України порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач мав передбачені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для заборони позивачеві у вїзді в Україну.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну встановлені Законом України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови:наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;підтвердження мети запланованого перебування;наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Отже, умовою надання іноземцю дозволу на перетин державного кордону України є, зокрема, відсутність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 порушив встановлений законодавством України порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що у свою чергу стало підставою для прийняття рішення про заборону йому вїзду в Україну, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у перетині державного кордону України.

Позиція позивача, яка зводиться до того, що вїхавши до тимчасово окупованої території без спеціального дозволу поза межами офіційний пунктів контролю позивач порушив правила перетинання державного кордону України, а не порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, ґрунтується на довільному тлумаченні позивачем вимог чинного законодавства.

Суд зауважує, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією, на якій діє особливий правовий режим, відмінний від решти території України.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Таким чином позивач безпідставно вважає, що до перетину кордону України у межах окупованої Росією території мають застосовуватись ті ж правила і наслідки, що підлягають застосуванню при перетині Українського кордону у межах території, що контролюється Урядом України. Такий підхід до правил перетину кордону України і тимчасово окупованої території та наслідків за їх порушення суперечить самій суті та меті запровадження особливого правового режиму на тимчасово окупованих територіях і не відповідає інтересам забезпечення національної безпеки України.

Зауваження позивача з приводу того, що ОСОБА_4 України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», посилання на який міститься в оспорюваному рішенні, не підлягає застосуванню до питань умов та порядку пропуску через державний кордон України суд також відхиляє.

Стверджуючи, що ОСОБА_1 не займається економічною діяльністю ані на території АР Крим або вільній економічній зоні «Крим», ані на території України, а тому вказаний закон застосуванню до нього не підлягає позивач не врахував, що окрім особливостей здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України ОСОБА_4 України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» врегульовує й інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами.

Одночасно з цим, суд зазначає, що фактично позивачеві було відмовлено у перетині державного кордону України на підставі вимог статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль».

З урахуванням викладеного, питання правомірності чи неправомірності оспорюваного рішення не залежить від можливості чи неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

Отже, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування рішення Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 13.04.2018 про відмову у перетинанні державного кордону іноземною особою або особою без громадянства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи зміст положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Дата складання повного рішення суду 09.10.2018.

Суддя Леонтович А.М.