Справа № 9901/28/17
Суддя: Лященко Наталія Павлівна
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Д. А. Гудими і Н. П. Лященко
Справа № 9901/28/17
Провадження № 11-389сап18
І. Короткий виклад історії справи
1. У грудні 2017 року ОСОБА_5 (далі також - позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого та періоду роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району;
- скасувати рішення відповідача від 5 грудня 2017 року № 3910/0/15-17 про відмову у звільнені його з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку;
- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про звільнення у відставку судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_5, з урахуванням висновків суду.
2. Мотивував тим, що відмова відповідача у задоволенні заяви позивача про відставку є неправомірною, оскільки половина строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України їм. Ярослава Мудрого та період його роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району мають бути зараховані до стажу роботи, який дає право на відставку судді.
3. 30 січня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою відкрив провадження у справі.
4. 13 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю (далі - рішення).
5. Не погодившись із цим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати й ухвалити нове - про повне задоволення позовних вимог. Мотивував тим, що суд першої інстанції неправильно й неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
6. 23 серпня 2018 року Велика Палата Верховного Суду постановою залишила без змін рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року(далі - постанова).
ІІ. Підстави для висловлення окремої думки та мотиви, якими вона обґрунтована
7. Не можемо погодитися з думкою більшості колег, які підтримали постанову в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції. Вважаємо, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду допустив порушення норм процесуального права у цій справі, а Велика Палата Верховного Суду це порушення не виправила.
8. Так, суд першої інстанції щодо зарахування позивачеві стажу роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури до стажу роботи, який дає право на відставку судді, дійшов висновку, що «ВРП було правильно визначено, що період роботи на посаді помічника-стажиста прокуратури Олександрійського району не підлягає зарахуванню до такого стажу».
9. Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вказав, що «до стажу роботи, що дає ОСОБА_5 право на відставку, із оскаржуваних періодів слід зарахувати лише половину періоду навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого».
10. Тобто, суд першої інстанції встановив, що неврахування відповідачем позивачу половини періоду навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого було протиправним, але відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.
11. Мотивуючи таку відмову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду написав, що «незарахування відповідних періодів до стажу роботи, який дає право на відставку судді, не є самостійною юридичною підставою до відмови та не передбачає вчинення відповідачем окремих дій, спрямованих на зарахування або відмову у зарахуванні такого стажу, а є лише одним із мотивів оскаржуваного рішення про відмову у звільнені позивача з посади судді Олександрійського міськрайонного суду у відставку, відповідність якого вимогам статті 2 КАС України була проаналізована та встановлена».
12. Такі твердження Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та заснована на них відмова у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого є, на нашу думку, необґрунтованими.
13. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП встановлені у статті 266 КАС України.
14. Верховний Суд за наслідками розгляду таких адміністративних справ може визнати дії чи бездіяльність ВРП протиправними, зобов'язати ВРП вчинити певні дії(підпункт 2 частини четвертої статті 266 КАС України).
15. Вказаний підпункт не передбачає, що протиправними суд може визнати лише ті дії чи бездіяльність ВРП з неврахування до стажу, необхідного для відставки судді, певного періоду його роботи чи навчання, внаслідок визнання протиправними яких відповідач змушений зарахувати цей період і звільнити суддю у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.
16. Вважаємо, що, підтвердивши у мотивувальній частині рішення протиправність дій відповідача з неврахування позивачеві до стажу роботи, який дає йому право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Судуу резолютивній частині рішення мав дійти висновку про задоволення відповідної позовної вимоги незалежно від того, чи внаслідок цього позивач отримає право на відставку.
17. Натомість, слідуючи висновкам суду першої інстанції, підпункт 2 частини четвертої статті 266 КАС України слід тлумачити лише як такий, що нерозривно пов'язує вимогу про визнання дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправними, з вимогою про зобов'язання цих органів вчинити певні дії.
18. За такої інтерпретації у кожному позові, в якому поставлена вимога про визнання дій чи бездіяльності зазначених суб'єктів протиправними, повинна бути вимога про зобов'язання їх до вчинення певних дій. І відмова суду у задоволенні останньої вимоги виключатиме задоволення вимоги про визнання протиправними дій чи бездіяльності. Однак з цим підходом не можна погодитися хоча би з огляду на те, що процесуальний закон допускає часткове задоволення позову. Крім того, формулювання підпункту 2 частини четвертої статті 266 КАС України дозволяє дійти висновку, що задоволення вимоги про зобов'язання до вчинення дій залежить від задоволення вимоги про визнання дій чи бездіяльності протиправними, а не навпаки.
19. Судом апеляційної інстанції у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП є Велика Палата Верховного Суду (частина п'ята статті 266 КАС України).
20. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права (пункт 4 статті 317 КАС України).
21. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
22. Оскільки наведені у мотивувальній частині рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висновки щодо протиправності неврахування відповідачем позивачу половини періоду навчання на денному відділені у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого зумовлюють необхідність задоволення відповідної позовної вимоги незалежно від того, чи внаслідок такого врахування позивач отримає право на відставку, суд першої інстанції, відмовивши у позові повністю, на наш погляд, допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи у частині зазначеної вимоги.
23. З огляду на вказане, а також на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування до стажу роботи, який дає право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого лише тому, що внаслідок такого визнання відповідач не буде зобов'язаний «вчинити окремі дії, спрямовані на зарахування або відмову у зарахуванні такого стажу», вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала частково задовольнити апеляційну скаргу позивача: скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування позивачеві до стажу роботи, який дає йому право на відставку, половини строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого; у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення зазначеної вимоги; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судді Великої Палати Верховного Суду Д. А. Гудима