Справа № 521/4661/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

Київ

справа №521/4661/15-а

адміністративне провадження №К/9901/16988/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Михайлюком О.А. від 04.06.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кравченка К.В., Турецької І.О., Градовського Ю.М. від 18.11.2015 у справі №521/4661/15-а за позовом ОСОБА_2 до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

В березні 2015 року ОСОБА_2 (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Одеського міського голови - Труханова Геннадія Леонідовича (надалі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009;

- стягнути на відшкодування збитків (вартості не отриманих земельних ділянок та упущеної вигоди) всього в розмірі 145625000,00 грн.;

- стягнути у відшкодування моральної шкоди 10000000,00 грн.;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача за невиконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Одеським міським головою по теперішній час не виконано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009, чим порушено право власності позивача на земельну ділянку, та завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.06.2015, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати наведені судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної позивач вказує про помилковість застосували ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017), яка застосуванню не підлягає. Крім того, позивач не погоджується з доводами суду апеляційної інстанції в частині того, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009 підлягає примусовому виконанню шляхом звернення особи до органів державної виконавчої служби з поданням виконавчого листа, в порядку виконавчого провадження, оскільки державний виконавець не наділений повноваженням для зобов'язання міського голови скликати засідання Одеської міської ради та зобов'язання останню розглянути його заяву, а рішення має виконуватись Міським головою добровільно. Позивач наголосив, що через незаконну бездіяльність Одеського міського голови порушено гарантована Конституцією України законне право на землю.

Відповідачем відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 до суду не подано.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009 по справі №22а-4856/2008 зобов'язано Одеську міську раду вчинити дії по розгляду заяви позивача в порядку ст.118 Земельного кодексу України.

23 грудня 2014 року позивач звернувся до Одеського міського голови Труханова Г.Л. з заявою про вжиття заходів щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2009 року та розгляду Одеською міською радою його заяви.

Апеляційним судом встановлено, що позивач в позовній заяві покликався на те, що на вище вказане звернення отримав повідомлення, в якому було зазначено, що для виконання судового рішення йому потрібно звернутись до виконавчої служби. Проте, докази отримання позивачем такої відповіді в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги позивача пов'язані, на його думку, саме з протиправними діями чи бездіяльністю відповідача в частині невиконання чи неналежного виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2009 року, то такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження, оскільки законом встановлено спеціальний порядок для вирішення зазначених спірних питань, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, вказав, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009 підлягає примусовому виконанню шляхом звернення особи, на користь якої було ухвалено судове рішення, до органів державної виконавчої служби з поданням виконавчого листа, в порядку виконавчого провадження. Однак, позивачем не було здійснено передбачених законодавством дій для примусового виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009 по справі №22а-4856/2008.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частинами 9 і 10 статті 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Аналіз положень статті 267 КАС України та статті 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який спрямований на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача з невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2009 та направлені на досягнення результатів, передбачених статтею 267 КАС України.

Отже, розгляд пред'явлених вимог ОСОБА_2 в порядку позовного провадження як новий позов є неможливим, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатись в порядку статті 267 КАС України.

Відсутність підстав для розгляду в порядку позовного провадження вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеського міського голови щодо невиконання рішення суду унеможливлює також і задоволення вимог про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди у порядку статті 21 КАС України, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеського міського голови.

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду