Справа № 815/2824/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2824/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Козеровської А.О. (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання недійсним та скасування як незаконного податкового повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати недійсним та скасувати як незаконне податкове повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року, згідно якого у позивача може виникнути зобов'язання щодо сплати 25000 грн., у повному обсязі.

Так, в обґрунтування свого адміністративного позову позивач зазначає, що у травні 2018 році засобами поштового зв'язку ОСОБА_3 отримала податкове повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року. Вказує, що зазначене ППР стосувалося сплати 25000,00 грн., відповідно до ст. ст. 267.2.1, 267.4 ПКУ за період 2016 року і є неузгодженим. Зазначає, що норма ст. 267.2 ПКУ, яка діяла у 2016 році була прийнята ЗУ № 909-VIII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та оприлюднена у виданні Відомості Верховної Ради, 2016, № 5 ст. 47. Таким чином, внесення змін до елементу транспортного податку у вигляді нової методики розрахунку транспортного податку на 2016 рік відбулося пізніше ніж за шість місяців до нового бюджетного періоду, що суперечить принципу стабільності податкового законодавства України. Представник позивача зазначає, що принцип стабільності, згідно з ст. 4.1.9 ПКУ є нормою обов'язковою для всіх, у тому числі для законодавця, який вносить зміни до ПКУ, котра породжує обґрунтовані «законні очікування» у платників податків щодо майна (податку), який вони муситимуть (або не муситимуть) заплатити в наступному податковому періоді, зберігши або витративши своє майно. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини по справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), по справі «Федоренко проти України» (заява N 25921/02), по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.04.2004 р.; рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 вказує, що оскаржуване ППР було прийнято відповідно до норм ПКУ, які були прийняті із порушенням принципу стабільності, передбаченого ПКУ.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою від 14 червня 2018 року даний позов залишено без руху та позивачу надано 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою від 27 червня 2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 (вх.№ЕП/3551/18), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Окрім цього, ухвалою від 27 червня 2018 року витребувано у Головного управління ДФС в Одеській області належним чином засвідчені копії податкового повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року та документів, на підставі яких воно було прийнято.

31 липня 2018 року ухвалою суду визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання недійсним та скасування як незаконного податкового повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року проводити за правилами загального позовного провадження. Витребувано у Головного управління ДФС в Одеській області належним чином засвідчені копії документів, на підставі було прийнято податкове повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року.

21 серпня 2018 року до суду за вх.№24433/18 від відповідача надійшов відзив (а.с.66-69), у якому відповідач зазначає, що ОСОБА_3 є власником автомобіля Land Rover, модель Range Rover Sport, об'єм двигуна 2993 куб.с м., 2013 року випуску, дата першої реєстрації - 20.06.2013 року, державний номер НОМЕР_3, середньоринкова ціна на 2018 рік становить - 1312036,83 грн., який є об'єктом оподаткування у 2016 році. 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, яким, шляхом викладення в новій редакції сі 267 Податкового кодексу України, введено транспортний податок. Посилаючись на ст.ст.265, 267 Податкового кодексу України зазначає, що із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів, що використовувалися до 5 років та об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб, см. є платниками транспортного податку. Отже, обов'язок сплати транспортного податку покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року, та не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року. Посилаючись на ст.ст.4, 7, 8, 10, 12 Податкового кодексу України, ст.ст.3, 27 Бюджетного кодексу України, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року зазначає, що прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних находжень у 2016 році» від 24.12.2015 року № 909-VIII, не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

02 серпня 2018 року до суду від представника позивача за вх.№22310/18 надійшла відповідь на відзив (а.с.63), у якій зазначено, що відзив не містить опонування аргументам позивача, а містить лише детальний опис порядку нарахування та обчислення транспортного податку. Представник позивача зазначає, що відповідач не надав аргументів, якими можна було б спростувати його аргументи.

Ухвалою суду від 18.09.2018 року судом закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.29), 23.08.2014 року за ОСОБА_3 зареєстрований легковий автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, тип «загальний легковий універсал-в», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, тип пального - дизель, об'єм двигуна - 2993.

13.04.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 01532 (а.с.29), яким позивачу згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.102.1 ст.102, пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 18011000 за податковий період 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

20.04.2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_5 (а.с.31), у зв'язку з чим ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_3» та 24.05.2018 року отримала паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_3.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №01532 від 13.04.2018 року, ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Щодо твердження позивача про порушення відповідачем принципу стабільності податкового законодавства, суд зазначає наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі Закон №71-VIII), яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України, введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року № 6257-VІ з 01.01.2015 року на території м. Одеси встановлено податок на майно в частині транспортного податку згідно з «Положенням про податок на майно в частині транспортного податку».

Рішенням Одеської міської ради №257-VII від 03.02.2016 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку», (оприлюднено в газеті «Думська площа» (додаток до газети «Одесский вестник») №6 від 12.02.2016 року), встановлено у 2016 році податок на майно на території м. Одеси на підставі пункту 24 частини першої статті 26, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підпункту 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, пункту 10.2. статті 10, статей 265, 267 Податкового кодексу України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 24.12.2015 р. № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Відповідно до п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого, відповідно до підпункту 265.1.2 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України входить транспортний податок.

Відповідно до п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п.п. 4.1.9, п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року;

Відповідно до п. 4 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року № 909-VIII, який набув чинності з 01.01.2016 року, встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Як встановлено судом, рішення Одеської міської ради №257-VII від 03.02.2016 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» прийнято, у тому числі, на виконання вимог Закону України від 24.12.2015 р. № 909-VIII, про що зазначено в преамбулі рішення.

Згідно з відомостями офіційного веб-порталу Верховної Ради України, Закон України № 909-VIII від 24.12.2015 року є чинним.

Таким чином, суд приходить висновку, що при прийнятті оскаржуваного податкового-повідомлення-рішення відповідач зобов'язаний з 01.01.2016 року при нарахуванні податкових зобов'язань з місцевих податків враховувати норми Закону України № 909-VIII від 24.12.2016 року.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з тих підстав, що воно прийняте на підставі норм Податкового кодексу України, які прийняті з порушенням принципу стабільності податкового законодавства.

24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Оскільки Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до п. 4 та п.13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 № 66 (далі - Методика №66) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку. Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Зі змісту пп. 267.2.1 ч. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України та Методики № 66 вбачається, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Судом неодноразово було витребувано у відповідача документи, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення (ухвала від 27 червня 2018 року, ухвала від 31 липня 2018 року) а також з'ясовувалось у підготовчому засіданні, що відповідачем надані всі докази.

Відповідачем суду не надано інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а відтак суд приходить до висновку, що за таких обставин впевнитись у наявності у Головного управління ДФС в Одеській області підстав вважати автомобіль ОСОБА_3 марки Land Rover, модель Range Rover Sport таким, що підлягає оплакуванню транспортним податком у 2016 звітному році та підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення неможливо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року по справі №804/5705/16 (№К/9901/36628/18).

Окрім цього суд зазначає наступне.

Згідно пп.267.6.2. п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно пп.267.5.1. п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Суд зазначає, що в порушення вищезазначених норм відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №01532 про стягнення грошового зобов'язання по транспортному податку з ОСОБА_3 за податковий період 2016 року лише 13.04.2018 року, хоча податковим законодавством передбачено обов'язок контролюючого органу направити таке платнику податку до 01 липня 2016 року.

Окрім цього, відповідачем у відзиві на позов зазначено, що згідно пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років, мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня.

Однак, як вбачається з копії технічного паспорта серії НОМЕР_4, об'єм двигуна автомобіля ОСОБА_3 марки Land Rover, модель Range Rover Sport, 2013 року випуску становить 2993 кубічних сантиметри.

Відповідно до ч. 2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 9 КАС України, визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували правомірність винесення Головним управлінням ДФС в Одеській області оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, та що належним способом для ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_3 необхідно визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 704,80 грн., сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 12.06.2018 року.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №01532 від 13.04.2018 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 12.06.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області (вул.Семінарська 5, м.Одеса, 45044, код ЄДРПОУ 3938646).

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2018 року.

Суддя О.А. Вовченко

.