Справа № 0340/1387/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1387/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування пункту рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3, позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області (надалі ОСОБА_4 сільська рада, відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 34 додатку №1 до рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради».

Ухвалою судді від 03.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.02.1997 року ОСОБА_4 сільською радою було прийняте рішення №14/1, яким позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 (без зазначення одиниці виміру), в тому числі 0,06 ріллі (без зазначення одиниці виміру), будівлі 0,01 (без зазначення одиниці виміру). ОСОБА_3 не знав про вказане рішення і вважає його протиправним, оскільки оскаржуване рішення було прийняте відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства щодо порядку прийняття таких рішень.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що, по-перше, позивачем не правильно зазначена назва оскаржуваного рішення, правильним є «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради»; по-друге, позивач, ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою про передачу йому в приватну власність земельних ділянок і на підставі цієї заяви прийняте оскаржуване рішення, тому йому було відомо про вказані правовідносини; по-третє, згідно записів до господарської книги №2 особовий рахунок 01-0153-1 розділ 111 зазначено, що площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель становить 0,07 га.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської Ради народних депутатів від 07.01.1987 року №4 земельна ділянка площею 1 200 квадратних метрів була надана забудовнику (ОСОБА_3 С.) в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих будівель на землях присадибного фонду колгоспу Імені Свердлова (а. с. 36).

Позивач, ОСОБА_3, 19.02.1997 року звернувся до ОСОБА_4 сільської ради із заявою, в якій просив дати згоду на передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірі 0,07, для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,60. Дана заява була зареєстрована за вхідним номером 341 (а. с. 49). Вказані обставини позивач в наданих в підготовчому засіданні поясненнях не заперечмв.

21.02.1997 року ОСОБА_4 сільська рада прийняла рішення №14/1 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради», яким вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку згідно з додатком №1, для ведення особистого підсобного господарства згідно із додатком №2. Згідно додатку №1 для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 («одиниці виміру не зазначено») в тому числі рілля 0,06 («одиниці виміру не зазначено») та 0,01 («одиниці виміру не зазначено»). Згідно додатку №2 для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_3 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,60 («одиниці виміру не зазначено») в тому числі 0,60 («одиниці виміру не зазначено») (а. с. 33-33зворот).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

У Конституції України, а саме у статті 13 зазначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частина перша статті 81 ЗК України передбачає можливість набути права власності на землю кожному громадянину України на безоплатній основі із земель державної чи комунальної власності.

Стаття 121 ЗК України вказує на розмір землі, на яку вправі розраховувати громадяни для безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності.

Згідно частини четвертої статті 116 ЗК України своїм правом на земельну ділянку можливо скористатися одноразово, по кожному із видів.

Статтею 118 ЗК України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок. Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Як встановлено судом, громадянину ОСОБА_3 07.01.1987 року було передано безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих будівель земельну ділянку. 19.02.1997 року з метою отримання у приватну власність земельних ділянок позивач звернувся, у порядку чинному на той час, до ОСОБА_4 сільської ради з відповідною заявою.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 22.06.1993 року (який був чинний на момент подання заяви від 19.02.1997 року та винесення оскаржуваного рішення) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України від 22.06.1993 року).

Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (стаття 56 ЗК України від 22.06.1993 року).

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара (частина друга статті 67 ЗК України від 22.06.1993 року)

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд звертає увагу, що позивач у встановленому порядку звернувся до сільської ради із проханням виділити йому у власність 0,07 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, а для ведення особистого підсобного господарства 0,60 га, що є у межах норм визначених ЗК України від 22.06.1993 року.

ОСОБА_4 сільська рада Ківерцівського району рішенням від 21.02.1997 року розглянувши заяву громадянина ОСОБА_3, який мав у користуванні земельну ділянку у селі Озеро, вирішила передати у приватну власність земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,07 («одиниці виміру не зазначено»), для ведення особистого підсобного господарства 0,60 («одиниці виміру не зазначено»).

Тобто, позивачу було надано право на приватизацію земельних ділянок, які він просив. Проте, суду не було надано жодних документів, що свідчили б про оформлення права власності на такі земельні ділянки. Даний факт означає, що ОСОБА_3 не реалізував своє право на набуття у власність безоплатно земельних ділянок.

Позивач тепер стверджує, що рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради» є протиправним, у звязку з не зазначенням у ньому одиниць виміру земельних ділянок, на які було надано дозвіл для приватизації.

Суд не погоджується з таким твердженням з огляду на наступне. ОСОБА_4 сільською радою було визначено розміри земельних ділянок в межах норм діючого ЗК України на той момент. В рішенні було допущено помилку тільки в тій частині, що не зазначено одиницю виміру земельних ділянок, а саме гектар (га), що є дефектом форми оскаржуваного рішення. Окремі дефекти форми рішення «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради» не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте державним органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Тому позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення в звязку з недотриманням форми, не підлягають задоволенню.

Крім того, твердження позивача про те, що рішення є протиправним, так як ОСОБА_3 не було відомо про його прийняття також є безпідставним. Представник відповідача довів, а позивач не заперечив, що таке рішення було винесене на підставі заяви позивача, копія якої надана суду.

Суд не вбачає підстав для скасування рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради» і не визнає його протиправним з підстав наведених у позовній заяві. Дане рішення прийняте на підставі норм законодавства, чинного на момент виникнення правовідносин.

Суд розяснює позивачу, що згідно діючого законодавства, він не використав свого права на приватизацію земельних ділянок. Як встановлено з матеріалів справи та із пояснень представників сторін, рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами ОСОБА_4 сільської ради» на даний час є невиконаним, тому позивач має право згідно вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набути у власність земельні ділянки на безоплатній основі.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер

Повний текст судового рішення виготовлено 08.10.2018 року.