Справа № 522/24421/17
Суддя: Загороднюк В. І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/623/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.,

при секретарі Смоковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову в. о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Авдєєва О.Р. від 21.08.2017 р. № 386/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 188-42 КУпАП.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що постановою у справі про адміністративне правопорушення № 386/17 від 21.08.2017 року, вона визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень. З вказаним адміністративним стягненням вона не згодна, вважає, що дії Управління ДАБК ОМР є протиправними, а вказану постанову такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

ОСОБА_1, як власник жилого будинку, не була повідомлена про проведення такої перевірки. Вона не розписувалась в акті перевірки та протоколі про адміністративне правопорушення, її не було попереджено про час та місце розгляду адміністративного правопорушення. Накладаючи стягнення Управління ДАБК Одеської міської ради повинно було надати можливість надати їй пояснення з приводу такого порушення, чого зроблено не було. З наведених підстав позивачка вважає, що постанова Управління ДАБК ОМР від 21.08.2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.188-42 КУпАП винесена з порушенням вимог діючого законодавства України та порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутності та за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надіслав до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2017 року головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР Найко Вадимом Григоровичем складено акт про недопущення ОСОБА_1 посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій.

Також посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку було складено припис від 07.08.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким зобов'язано ОСОБА_1 допустити головного спеціаліста інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР до проведення позапланової перевірки на об'єкті будівництва, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 у термін до 21.08.2017 року.

07.08.2017 року головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР Найко В.Г. у відношенні позивача у справі був складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 2 ст.188-42 КУпАП, оскільки правопорушником не надано доступ до приміщення квартири за адресою АДРЕСА_2 та не виконано припис ДАБК.

Відповідачем зазначено, що попередження Управління ДАБК ОМР про намір провести позапланову перевірку призначену на 02.08.2017 року о 12 годині 00 хвилин було надіслано та надійшло позивачу 29.08.2017 року, що підтверджується витягом з інформаційного сайту ДПУЗПП «Укрпошта» за ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №118, однак жодних доказів щодо того хто є відправником, хто є отримувачем та чи дійсно попередження про перевірку було направлено саме за таким ідентифікатором відповідачем не надано.

Також, відповідачем надано копії Акту про недопущення посадових осіб, протоколу про адміністративне правопорушення та припису від 07.08.2017 року складених та підписаних, головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР Найко В.Г. у відношенні ОСОБА_1 У згаданих документах містяться відомості про відмову від позивача від отримання та відомості про те, що примірники усіх трьох документів надіслано поштою за ідентифікатором 211 від 14.08.2017 року, однак, згідно витягу з інформаційного сайту ДПУЗПП «Укрпошта», що додано до вказаних документів як доказ відправлення було додано відомості щодо відправлення за кодом 244, що не відповідає коду, який вказаний у акту, приписі та протоколі, а отже, є неналежним доказом відправлення таких документів позивачці. Таким чином, матеріали справи не містять доказів надсилання акту, припису та протоколу позивачці.

Про прийняття оскаржуваної постанови позивачці стало відомо після отримання матеріалів виконавчого провадження, що не було спростовано відповідачем.

Згідно з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Пунктом 7 «Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю» затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року передбачено позапланову перевірку об'єктів містобудування, зокрема при виявленні факту самочинного будівництва об'єкта.

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 - державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Відповідно до п. 11 п. 7 цього Порядку, під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Відповідно до п. 18 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року, керівникові кожного суб'єкта містобудування, щодо якого складений акт перевірки, або його уповноваженій особі надається по одному примірнику такого акту. Один примірник акту перевірки залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку, та керівником суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, або його уповноваженою особою, в останній день перевірки.

Відповідно до п. 19 Порядку, припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Пунктом 21 Порядку передбачено, якщо суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід'ємною частиною такого акту.

В складених головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР Найко В.Г. акті, приписі та протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від їх отримання та підпису.

Відповідачем не надано жодних доказів присутності позивачки при складенні акту, припису та протоколу про адміністративне правопорушення.

21.08.2017 року за наслідком розгляду складених головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК ОМР Найко В.Г. матеріалів у відношенні ОСОБА_1, за її відсутності, Управлінням ДАБК ОМР ухвалено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 21.08.2017 року, відповідно змісту якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 188-42 КУпАП, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень.

При цьому адмінкомісією не враховано факту відсутності ОСОБА_1 або її пояснень, не досліджувались жодні докази з її сторони, даних про отримання нею виклику матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 12 Порядку посадові особи Інспекції під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані у повному обсязі, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством, зокрема, дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб'єктами господарювання та фізичними особами, ознайомлювати суб'єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством, за письмовим зверненням суб'єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244, відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно із ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

З вищевикладеного аналізу нормативно-правових актів вбачається, що результати проведення перевірки мають бути доведеними до відома суб'єкта містобудування, про дату, час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, суб'єкт містобудування має бути належним чином повідомлений, прийняте рішення має бути доведеним до відома суб'єкта містобудування з роз'ясненням строків та порядку його оскарження.

З аналізу зазначених вище норм законодавства та обставин справи можна зробити висновок, що державний архітектурно-будівельний контроль повинен здійснюватись - в присутності суб'єкта містобудування, який повинен ознайомитись з його результатами, зокрема, з актом перевірки, приписом, протоколом, має право на надання пояснень, документів, які спростовують порушення, заперечень, тощо.

Однак, всупереч вимогам закону, право позивача бути присутнім під час проведення перевірки та на час розгляду складених документів Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради забезпечено не було, чим грубо порушено вимоги вищезазначеного законодавства, а відомості у вказаних документах про ніби - то те, що ОСОБА_1 відмовилась від підписання акту, протоколу та припису не відповідають дійсності.

З приводу ствердження факту вручення повідомлення позивачеві, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, від 05 березня 2009 року, за № 270, реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачою розрахункового документу, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «М», які приймаються для пересилаються без оцінки відправником вартості його вкладання.

Згідно п.91 цих Правил підлягають доставці додому: рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Виходячи із вище наведеного, особа вважається належним чином повідомленою у тому разі, коли йому не лише направлено на адресу повідомлення, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Отже, відповідач не надав суду доказів вручення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, відомостей про вручення викликів.

Також суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що у постанові повністю відсутнє мотивування застосування до правопорушника розміру максимального покарання, що передбачене вказаною нормою закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене вище, суд наголошує на тому, що Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не було дотримано вимог чинного законодавства, що призвело до порушення передбачених чинним законодавством України прав та інтересів позивача.

Виходячи з принципів діяльності державних органів та органів, уповноважених на виконання державних функцій, в тому числі й органів архітектурно-будівельного контролю, останні в ході власної діяльності мають обґрунтовувати власні рішення та дії з достатньою чіткістю.

Згідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України "Про ратифікацію Конвенції" від 17.07.1997 року Конвенція про захист прав людини та основних свобод та протокол до неї, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом враховується, що Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого додаткового до Конвенції протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 14.06.2007 р. по справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» в якому Високий Суд наголошував, що «в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання».

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика ЄСПЛ, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно з національним законодавством, юридичну силу.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Принцип презумпції невинуватості є обов'язковим для будь яких суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З цього можна зробити висновок, що суб'єктом владних повноважень не дотримано було принципів правомірної адміністративної поведінки.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, КАС Україні та в контексті Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що перевірка фактично проведена не була, про що також свідчить той факт, що усі відомості (персональні дані, дані щодо підстави набуття права власності та інше) викладені в акті, а також зміст нібито встановлених порушень оформлені комп'ютерним набором тексту та усі зазначені документи розпечатані на принтері. Дані обставини свідчать про те, що місце складання вказаних документів також не відповідає дійсності, оскільки із встановлених обставин слідує, що головним спеціалістом в акті перевірки, приписі та протоколі про адміністративне правопорушення заздалегідь зазначені дані без фактичного проведення перевірки на об'єкті.

Щодо тверджень позивача про неприсутність його під час проведення перевірки, неповідомлення його про проведення перевірки, не надання йому на ознайомлення акту перевірки, відсутність позивача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає ці обставини також не спростованими відповідачем.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст.288 КУпАП, постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В силу ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача у виді штрафу не відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП, зокрема, не містить докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилається позивач, а також мотивів застосування максимального розміру покарання, а тому підлягає скасуванню за відсутності складу (події) адміністративного правопорушення, провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкладається на строк не більш як десять днів.

За правилами ч. 6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Керуючись ст. ст. 96, 245, 247, 280, 293 КУпАП, ст. ст. 77, 90, 120, 122, 139, 242-246, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса: 65029, АДРЕСА_2) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, вул. Черняховського, 6, п/і 65009), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову в.о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Авдєєва О. Р. від 21.08.2017 р. № 386/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 188-42 КУпАП - визнати протиправною та скасувати, справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.10.2018 року.

Суддя

27 вересня 2018 року