Справа № 1840/2576/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2018 р. Справа № 1840/2576/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Савицької Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Веріч А.І.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу № 1840/2576/18 за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5М.) з позовом до Сумської міської ради (далі - відповідач), і просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради №2993-МР від 31.01.2018 у частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку по провулку Кленовому у м. Суми;
- визнати незаконною бездіяльність Сумської міської ради, що виявляється у неприйнятті рішення щодо надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;
- зобовязати Сумську міську раду винести на розгляд чергової сесії Сумської міської ради питання надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
У подальшому позивач звернувся до Сумської міської ради щодо винесення питання про надання вказаної земельної ділянки у власність на чергову сесію Сумської міської ради. 27.09.2017 відбулася XXX сесія Сумської міської ради VII скликання, але питання щодо надання вказаної земельної ділянки у власність взагалі не розглядалося. Позивач звернувся за розясненнями до Сумської міської ради та у жовтні 2017 року отримав інформаційний лист від Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради яким ОСОБА_3 було повідомлено, що питання про надання вказаної земельної ділянки у власність було винесено на розгляд сесії Сумської міської ради, але згодом було вилучено з проекту рішення "Про надання у власність земельних ділянок". При цьому відповідач мотивував це тим, що у м.Суми діє рішення СМР №224-МР від 27.03.2013 "Про заходи щодо впорядкування роботи деяких управлінь міської ради в період розробки детальних планів територій житлових районів, мікрорайонів та кварталів нової забудови міста Суми". Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення щодо надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд.№34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №1840/2576/18 за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення у частині, визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 07.08.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №1840/2576/18 за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення у частині, визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії.
У судовому засіданні 10.08.2018 протокольною ухвалою у справі залучено у якості третьої особи у справі ОСОБА_4
Ухвалою суду від 04.10.2018 задоволено клопотання представника позивача і позов ОСОБА_3 до Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення у частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії в частині визнання незаконним та скасування рішення Сумської міської ради №2993-МР від 31.01.2018 залишено без розгляду.
У судовому засіданні 04.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що на сесії Сумської міської ради 27.09.2017 питання позивача було розглянуто, але враховуючи юридичний висновок правового управління питання щодо надання йому у власність земельної ділянки по пров.Кленовому біля буд.34 в м.Суми було знято з розгляду.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У подальшому позивач звернувся до Сумської міської ради щодо винесення питання про надання вказаної земельної ділянки у власність на розгляд на чергову сесію Сумської міської ради, подавши на затвердження відповідачу вищевказаний проект.
27.09.2017 відбулася XXX сесія Сумської міської ради VII скликання, але питання щодо затвердження проекту та надання вказаної земельної ділянки у власність позивачеві розглянуто не було.
У подальшому позивач звернувся за розясненнями до Сумської міської ради та у жовтні 2017 року отримав інформаційний лист від 09.10.2017 за №3-06.01-21/1673 Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Так, вказаним листом ОСОБА_3 було повідомлено про те, що його звернення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної дялінки та надання її у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд.№34 було винесено на розгляд XXX сесія Сумської міської ради VII скликання 27.09.2017, але було вилучено з проекту рішення "Про надання у власність земельних ділянок" у зв'язку із наявністю рішення Сумської міської ради від 27.03.2013 №224-МР "Про заходи щодо впорядкування роботи деяких управлінь міської ради в період розробки детальних планів територій житлових районів, мікрорайонів та кварталів нової забудови міста Суми", згідно з яким призупинено надання у власність вільних від забудови земельних ділянок комунальної власності для індивідуального житлового будівництва (а.с.76). Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
За приписами ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно із ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 ЗК України).
Згідно із ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
Аналіз наведених положень Земельного кодексу України свідчить, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню у порядку статті 186-1 Земельного кодексу України (а в разі необхідності - обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації), після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) зобов'язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, або відмовити у затвердженні проекту землеустрою у разі невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); -кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою.
З матеріалів справи встановлено, що проект землеустрою, який надавався позивачем на затвердження до Сумської міської ради, був належним чином погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а саме висновком експерта державної експертизи від 19.04.2017 № 291 та висновком (повторний) Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 02.06.2017 3168/08.01.01-05 (а.с. 16, 69-70).
Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що затвердження проекту землеустрою не може бути розглянуто на сесії ради, у зв'язку із наявністю рішення Сумської міської ради від 27.03.2013 №224-МР "Про заходи щодо впорядкування роботи деяких управлінь міської ради в період розробки детальних планів територій житлових районів, мікрорайонів та кварталів нової забудови міста Суми", згідно з яким призупинено надання у власність вільних від забудови земельних ділянок комунальної власності для індивідуального житлового будівництва. Суд зауважує, що вказана підстава незатвердження проекту землеустрою не передбачена чинним законодавством.
Крім того, суд зазначає, що інформаційний лист від 09.10.2017 за №3-06.01-21/1673 Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради лише повідомляє позивача про те, що його звернення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд.№34 було винесено на розгляд XXX сесія Сумської міської ради VII скликання 27.09.2017, але було вилучено з проекту рішення "Про надання у власність земельних ділянок", однак він не містить мотивованого, обґрунтованого рішення з посиланням на норми законодавства стосовно затвердження проекту землеустрою чи відмови у його затвердженні.
Тобто, Сумською міською радою не було розглянуто заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою та не прийняло обґрунтованого рішення у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України.
Отже, лист відповідача від 09.10.2017 за №3-06.01-21/1673 не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що відповідь, викладена у листі відповідача від 09.10.2017 за №3-06.01-21/1673, є бездіяльністю, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб'єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 457/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Зазначеним вище рішенням Європейського суду також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Тобто, слідуючи практиці Європейського суду, самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів недійсними, повернення майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах "Жовнер проти Україи" від 29 червня 2004 року, " Меллахер та інші проти Австрії" від 19 грудня 1998 року та "ОСОБА_6 Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року, визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи. При цьому, у змісті рішення у справі "ОСОБА_6 Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Під час судового розгляду справи встановлено, що позивачем дотримано всіх вимог законодавста і вжиті всі заходи щодо затвердження проекту та надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність, тобто, у позивача існували правомірні очікування щодо вирішення вказаного питання відповідачем.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 ч. 4 ст. 245 КАС України).
Отже, з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Сумської міської ради щодо неприйняття рішення про надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та зобовязати відповідача винести на розгляд чергової сесії Сумської міської ради питання затвердження проекту та надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Сумської міської ради щодо неприйняття рішення про надання земельної ділянки за адресою м. Суми. пров. Кленовий, біля буд. № 34 у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено і підписано 09.10.2018.

Суддя Н.В. Савицька