Справа № 804/4815/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року Справа № 804/4815/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідача Шадир З.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, за результатами якої складено акт перевірки № 0157/04/36/14РРО/НОМЕР_1 від 16.04.2018 р., висновки якого про порушення п.п.18 п.3 розділу 1, п.11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою НБУ № 148 від 29.12.2017 року, є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства. Вказує, що є платником єдиного податку третьої групи, не є платником податку на додану вартість, а приписи Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою НБУ № 148 від 29.12.2017 року, розповсюджуються лише на юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи, а не фізичної особи-підприємця, отже позивач не зобов'язаний здійснювати облік готівки в повній сумі її фактичного надходження шляхом здійснення записів у касовій книзі; касова книга та Книга обліку доходів і витрат фізичними особами-підприємцями, які не є платниками податку на додану вартість, не ведеться. Також вказано, що до спірного податкового повідомлення-рішення не було додано розрахунок податкового зобов'язання та штрафних санкцій, а доданий розрахунок не надає змоги встановити на підставі яких саме звітів РРО з Книги ОРО отримано загальну суму 653965,01 грн., щодо якої встановлено неоприбуткування готівкоих коштів в день одержання готівки, не вказано обов'язкові реквізити звітів РРО - дата та номер, які оглядалися при проведенні перевірки, не вказано період за який отримано загальну суму звітів з РРО як суму, що нібито є неоприбуткованими готівковими коштами, не зазначено з якої саме книги ОРО бралися до перевірки звіти РРО (а.с. 4-14).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 09.02.2011 року зареєстрований виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником єдиного податку третьої групи без реєстрації ПДВ, здійснює діяльність у павільйоні за адресою: м.Дніпро, пр.Гагаріна, 8-Г.
За результатами перевірки складено акт № 0157/04/36/14РРО/НОМЕР_1 від 16.04.2018 року щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), у висновку якого зазначено про встановлення порушень:
Акт перевірки підписаний з боку суб'єкта господарювання продавцем ОСОБА_6 16.04.2018 року (а.с. 26).
Не погоджуючись із висновками акта перевірки, ФОП ОСОБА_4 20.04.2018 року подано до контролюючого органу заперечення на акт № 0157/04/36/14РРО/НОМЕР_1 від 16.04.2018 року, за розглядом яких листом від 03.05.2018 року за № 3952/10/04-36-14-10-25 повідомлено, що висновки акта перевірки є правомірними та обгрунтованими.
Правомірність винесеного Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд вказує, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, статтею 177 Податкового кодексу України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно вказаної статті фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 Податкового кодексу України).
Отже, для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, ведення Книги обліку доходів і витрат не є обов'язком.
Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яким визначено порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб'єкти господарювання), фізичними особами (далі - Положення № 148).
Пунктом другим Положення № 148 вказано, що вимоги цього Положення не поширюються на:
1) розташовані на території України іноземні дипломатичні, консульські та інші офіційні представництва, міжнародні організації та їх філії, що користуються імунітетом і дипломатичними привілеями;
2) представництва іноземних організацій і філій, які не здійснюють підприємницької діяльності;
3) банки та філії іноземних банків.
Згідно пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її офіційного опублікування.
В офіційному інтернет-представництві Національного банку України постанова Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 опублікована 04.01.2018 року.
Отже, доводи позивача про те, що вимоги Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, не розповсюджуються на фізичних осіб - підприємців є хибними та судом не приймаються.
Згідно визначень, наведених у пункті 3 Положення № 148, касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; книга обліку - касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат; оприбуткування готівки - проведення суб'єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат.
Отже, аналізуючи вказані приписи Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, можливо стверджувати, що проведення суб'єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень має здійснюватись, зокрема фізичними особами - підприємцями у касовій книзі або у книзі обліку доходів і витрат.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення № 148, суб'єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.
Суб'єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Пунктом 11 роздіду ІІ Положення № 148 встановлено, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі.
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).
Згідно пункту 13 Положення № 148 підприємства та фізичні особи-підприємці, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон про застосування реєстраторів) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО з використанням відповідних книг обліку і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів), оприбутковують готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у КОРО або РК.
Суми готівки, що оприбутковуються, повинні відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
При цьому, суд зазначає, що надходження готівки від покупця з фіксуванням її через РРО і занесенням до КОРО на підставі фіскальних звітних чеків є оприбуткуванням готівки в касу. Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків.
Таким чином, системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.
Тобто, виконання цих дій в сукупності може свідчити про належне оприбуткування готівкових коштів.
Відповідно до статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» із змінами та доповненнями, передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.
Разом з тим, за приписами пункту 39 Положення № 148 установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті (додаток 5). Кожна/кожне установа/підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).
Відокремлені підрозділи установ/підприємств, страхові агенти, брокери, розповсюджувачі лотерей, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО або РК та веденням КОРО, але не проводять операцій з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, а також фізичні особи-підприємці касової книги не ведуть.
Отже, Положенням № 148 прямо вказано, що фізичні особи-підприємці касової книги не ведуть, а за приписами Податкового кодексу України на фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, не покладено обов'язок ведення Книги обліку доходів і витрат.
Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що надходження готівки від покупця з фіксуванням її через РРО і занесенням до КОРО на підставі фіскальних звітних чеків є оприбуткуванням готівки в касу належним чином.
З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової Книги обліку розрахункових операцій, відповідно до вимог Положення № 148, оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.
Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).
Судом встановлено, що за даними Z -звітів РРО КОРО за період з 04.01.2018 року по 11.04.2018 року ФОП ОСОБА_4 отримано торгівельну виручку у готівковій формі на загальну суму 653965,01 грн., що підтверджено даними роздруківки, підписаної продавцем ОСОБА_6 (а.с. 71-72). Згідно даної роздруківки, яка є додатком до акту перевірки, в книзі обліку доходів за період з 04.01.2018 року по 11.04.2018 року відображено: 09.01.2018 року суму 671120,14 грн., 16.02.2018 року - 756754,40 грн., 12.03.2018 року - 637604,50 грн.
З приводу доводів позивача про відсутність належного розрахунку штрафних санкцій до оскарженого податкового повідомлення-рішення, суд зазначає, що
Пунктом 9 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, акт перевірки, покладений в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, утримує розрахунок штрафних санкцій в табличному вигляді, в якому зазначені: розмір штрафу - п'ятикратний розмір не оприбуткованої суми та розмір встановленої не оприбуткованої суми.
Акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення фактичної перевірки зокрема щодо дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Державної фіскальної служби.
Таким чином, акт перевірки податкового органу, як аналітично-інформаційний документ, має бути досліджений судами попередніх інстанцій на предмет наявності в діях/бездіяльності платника складу податкового правопорушення, покладеного в основу застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.
В межах спірних правовідносин, судом досліджений акт перевірки в частині правильності обрахування штрафних (фінансових) санкцій, а також здійснено співставлення даних у таблиці розрахунку до акту перевірки та додатками до акту перевірки із наявним в матеріалах справи податковим повідомленням-рішенням.
Відсутність у спірному податковому повідомленні-рішенні об'єкту обрахування штрафних (фінансових) санкцій не є безумовною підставою для визнання такого акту індивідуальної дії протиправним, визначення об'єкту обрахування штрафу має бути здійснено судом виходячи із наданих (витребуваних) первинних документів із співставленням даних, що у них містяться із даними встановленими актом перевірки. Недолік змісту податкового повідомлення-рішення в частині не визначення об'єкту обрахунку штрафу не спростовує самого факту вчинення податкового правопорушення, який має бути доведений податковим органом та досліджений судами попередніх інстанцій.
Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № П/811/1786/17.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини та аналіз чинного законодавства, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 8810,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 17 вересня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 26 вересня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (ПН НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 вересня 2018 року.

Суддя (підпис) С. В. Прудник