Справа № 2340/3407/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року справа № 2340/3407/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації про визнання дії та зобовязання вчинити дії,

встановив:

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 (вул. Кірова, 57, с. Червона Слобода, Черкаський район, Черкаська область, 19604, ІПН НОМЕР_1) звернувся з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації (вул. Вячеслава Чорновола, 157, м. Черкаси, 18003, ідентифікаційний код 03195926), в якому просить:

1) визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації в частині не визнання права ОСОБА_1 на отримання одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення, у розмірах, встановлених статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1996, №35, cт. 162), у редакції Закону України від 06 червня 1996 року, № 230/96- ВР Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) визнати такими, що суперечать статті 8, 22 Конституції України та постанові Верховної Ради України № 775- VII від 24 лютого 2014 року Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді, дії Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації в частині не визнання права ОСОБА_1 на отримання одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення, у розмірах, встановлених статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1996, N 35, ст.162), у редакції Закону України від 06 червня 1996 року, № 230/96- ВР Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, керуючись принципом верховенства права та статті 22 Конституції України - визнати право ОСОБА_1 на отримання одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення, у розмірах, встановлених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1996, N35, ст.162), у редакції Закону України від 06 червня 1996 року, № 230/96- ВР Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та здійснити відповідні виплати у розмірах, встановлених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1996, N35, ст.162), у редакції Закону України від 06 червня 1996 року, № 230/96- ВР Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч вимог Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи недоплатив йому щорічну допомогу на оздоровлення.

Ухвалою суду від 03.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

13.09.2018 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 21853/18), в якому зазначає, що посадові особи Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації відмовляючи позивачеві у перерахунку і виплаті одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії з 01.01.2015, як особа з інвалідністю ІІІ групи, захворювання якого повязано з виконанням обовязків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А №091890 від 10.09.1998.

Згідно з довідкою, виданою обласною МСЕК серії 12 ААА №200397 від 24.03.2016 позивачу встановлена ІІ група інвалідності.

06.04.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової компенсації у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Листом від 16.04.2018 №Б-32/01-06 відповідачем надано позивачу відповідь на його заяву, в якій зазначив, що розмір одноразової компенсації за шкоду заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою КМУ від 14.05.2015 №285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ» та становить для осіб з інвалідністю ІІ групи 284,40 грн. Враховуючи те, що позивач не звернувся у визначений порядком термін до управління з відповідними документами, одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали особами з ІІ групою інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи йому не виплачена.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює порядок визначення категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 1 ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції Закону від 30.12.97, № 796/97-ВР, ВВІК 1998, № 21, ст. 109, яка діяла на момент встановлення позивачу інвалідності та статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії III групи інвалідності 10.09.1998), одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильської катастрофою, виплачувалися в таких розмірах:

інвалідам І групи - 60 мінімальних заробітних плат;

інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат;

інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат;

дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат;

сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних плат;

батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачувалася різниця у компенсаціях.

Виплата здійснювалася з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася в таких розмірах:

інвалідам 1 і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат;

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії три мінімальні заробітні плати;

кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків три мінімальні заробітні плати;

евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, три мінімальні заробітні плати.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася працівникам за місцем роботи при наданні відпустки, непрацюючим громадянам органами, що виплачують пенсію, в кінці року, дітям - за місцем основної роботи одного з батьків до 1 червня кожного року. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною другою цієї статті надавалася одна з них, за вибором особи.

Відповідно до копії запису трудової книжки позивача, він з 20.10.1997 був переведеним на завод ДСП на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Нарахування та виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи мала здійснюватися за місцем його роботи.

Щодо нарахування щорічної разової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, суд зазначає таке.

Позивач отримує Управлінні соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа з інвалідністю II групи.

Відповідно до ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 3 991 року № 796-Х1І (в редакції, що діяла на час звернень Позивача до управління), передбачені такі виплати: компенсація за шкоди заподіяну здоровю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сімям у звязку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.

Одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів

та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військову навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких повязані з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сімям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесений до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язала з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку №760, виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється на підставі:

- посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (із вкладкою);

- експертного висновку міжвідомчої експертної комісії з установлення причинного зв'язку хвороби, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, іншої ядерної аварії, участі в ядерному випробуванні, військовому навчанні із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт або військово-лікарської комісії, що діє у системі МВС, СБУ чи Міноборони;

- довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, іншої ядерної аварії, участі в ядерному випробуванні, військовому навчанні із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Пунктом 2 Порядку №760 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Згідно з пунктом 4 Порядку №760 одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 установлено, що інвалідам II групи виплата одноразової компенсації, передбаченої статтею 48 Закону №796-ХІІ, здійснюється у розмірі 284,40 грн.

Враховуючи той факт, що Позивач не звертався у визначений п. 3 Порядку термін до управління з відповідними документами, одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю особам з інвалідністю ІІ групи, внаслідок Чорнобильської катастрофи, управління не виплачувалися.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII були внесені зміни, зокрема до ст.48 Закону № 796-ХІІ, та вказану статтю викладено у такій редакції: «Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.»

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» передбачено, що він у зазначеній частині набирає чинності з 01.01.2015.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 ст.48 Закону № 796-ХІІ не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

При цьому, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562, відповідно до якої розмір щорічної разової грошової допомоги, який для учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії становить 120,00 грн., що і було виплачено позивачу, зокрема: рішенням про призначення позивачу щорічної допомоги на оздоровлення від 24.03.2015, допомогу позивачу виплачено у сумі 90 грн (III група інвалідності), рішенням від 11.02.2016 - допомогу виплачено у сумі 90 грн. (III група інвалідності), після надання позивачем управлінню довідки Обласної МСЕК від 21.03.2016, якою йому встановлено ІІ групу інвалідності рішенням про призначення від 03.04.2017 допомогу позивачу виплачено у сумі 120 грн. (II група інвалідності), рішенням про призначення від 13.02.2018 допомогу виплачено у сумі 120 грн. (II група інвалідності).

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Крім того, у рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Окрім викладеного, при розв'язанні спірних правовідносин також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи. Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного позову, оскільки, дії відповідача щодо нарахування та виплати допомоги в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562, повністю відповідають вимогам чинного законодавства і є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 159, 242-246, 250, 255, 262, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Тимошенко