Справа № 805/4084/18-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 р. Справа№805/4084/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третьої особи Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2018 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, третьої особи Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Разом з адміністративним позовом надані клопотання про поновлення строку зверненя до суду, про звільнення від сплати судового збору, про витребування доказів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є пенсіонером, має статус внутрішньо переміщеної особи, та з жовтня 2014 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області. Відповідач з лютого 2017 року припинив виплату пенсії позивачу без будь-яких повідомлень або документів про зупинення виплати пенсії. У березні 2017 року позивачу стало відомо, що виплата пенсіх виплат припинена у звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. В жовтні 2014 року реєстрація ВПО ще не проводилася, в подальшому весь час пенсія позивачу виплачувалася та цей документ від неї управлінням не вимагався. У березні 2017 року позивач надала до управління довідку внутрішньо переміщеної особи, проте пенсійні виплати не поновлено. Рішення про зупинення виплати пенсіх відповідач позивачу не надав, тому не відомо чи було влоно прийнято. Позивач вважає, що відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та законами України права позивача на отримання пенсії, тим самим позбавив останнього єдиного джерела для існування.

Відповідач позов не визнав, 09.07.2018 засобами електронного звязку наддав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що ОСОБА_1. перебуває на обліку в Торецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 01.07.2014 року на підставі розпорядження № 8340 від 04.03.2015, даних електронної пенсійної справи та письмової заяви від 21.10.2014, як внутрішньо переміщена особа. Відповідач зазначає, що управління під час вирішення питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам керується Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", Постановою КМУ від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат особам", Постановою КМУ від 18.02.2016 року № 136 "Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування". Відповідач звертає увагу суду на те, що вищезазначені акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Відповідач зазначив, що реалізація права на отримання пенсійних виплат пов'язана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Так, згідно довідки від 26.11.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, фактичне місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням директора Департаменту (наказ № 3 від 12.01.2017) дію довідки ВПО скасовано, відповідно до п. 3 статті 12 Закону України № 1706.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17.01.2017 № 2 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням № 188102 від 24.01.2017 управлінням вирішено відмовити у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 5 абз. 8 ст. 12 Закону України № 1706 за рішенням директору Департаменту (наказу № 3 від 12.01.2017), а. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО. Зазначене рішення направлено позивача 24.01.2014 вих. № 679/03.

Відповідач зазначив, що 21.03.2017 ОСОБА_1 звернулася із заявою про поновлення виплати пенсії надавши довідку ВПО від 20.03.2017 НОМЕР_3. Проте Рішенням директора Департаменту (наказ № 113 від 28.09.2017) дію довідки ВПО скасовано, відповідно до п. 3 статті 12 Закону України № 1706.

Згідно витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.10.2017 № 33 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням № 188102 від 06.10.2017 управлінням вирішено відмовити у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 5 абз. 8 ст. 12 Закону України № 1706 за рішенням директору Департаменту (наказу № 113 від 08.09.2017), а. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО. Зазначене рішення направлено позивача 12.10.2017 вих. № 9821/03.

Відповідач зазначає, що для поновлення виплати пенсії позивач повинен бути зареєстрований, як тимчасового переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та фактичного проживання за адресою, що зазначена у довідці в межах міста Торецьк Донецької області. Відповідач вважає, що відмовляючи у поновленні виплати пенсії позивачу діяв в межах чинного законодавства.

Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом свої порушених прав.

Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області думку стосовно заявлених позовних вимог не висловило.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачеві надано строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у визначений судом строк усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.07.2018.

Ухвалою суду від 12.07.2018 вирішено змінити відповідача у справі з Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою суду від 12.07.2018 провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18-а.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2018 поновлено провадження в адміністративній справі №805/4084/18-а та призначено судове засідання на 01.10.2018.

Ухвалою суду від 01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

01.10.2018 представник позивача надав клопотанн про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Торецького об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, що сторонами не заперечується.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи НОМЕР_3 від 20.03.2017.

Розпорядженням № 8340 від 04.03.2015 управлінням зроблено перерахунок позивачу пенсії по втраті годувальника з 02.03.2015.

Рішенням директора Департаменту (наказ № 3 від 12.01.2017) дію довідки ВПО скасовано, відповідно до п. 3 статті 12 Закону України № 1706.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17.01.2017 № 2 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням № 188102 від 24.01.2017 управлінням вирішено відмовити у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 5 абз. 8 ст. 12 Закону України № 1706 за рішенням директору Департаменту (наказу № 3 від 12.01.2017), а. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Відповідно до супровідного листа УПФУ в м. Дзержинську Донецької області від 24.01.2014 вих. № 679/03.встановлено, що рішення №188102 від 24.01.2017 було направлено на адресу позивача за місцем фактичного проживання згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Проте, відповідачем не надано суду належних доказів направлення зазначеного рішення на адресу позивача, а саме поштової квитанції про направлення поштового відправлення або повідомлення про вручення такого відправлення.

21.03.2017 ОСОБА_1 звернулася із заявою про поновлення виплати пенсії надавши довідку ВПО від 20.03.2017 НОМЕР_3.

Рішенням директора Департаменту (наказ № 113 від 28.09.2017) дію довідки ВПО скасовано, відповідно до п. 3 статті 12 Закону України № 1706.

Згідно витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.10.2017 № 33 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням управління № 188102 від 06.10.2017 вирішено відмовити у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 5 абз. 8 ст. 12 Закону України № 1706 за рішенням директору Департаменту (наказу № 113 від 08.09.2017), а. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО. Зазначене рішення направлено позивача 12.10.2017 вих. № 9821/03.

Відповідно до супровідного листа УПФУ в м. Дзержинську Донецької області від 12.10.2017 вих. №9821/03 встановлено, що рішення №188102 від 06.10.2017 було направлено на адресу позивача за місцем фактичного проживання згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Проте, відповідачем не надано суду належних доказів направлення зазначеного рішення на адресу позивача, а саме поштової квитанції про направлення поштового відправлення або повідомлення про вручення такого відправлення.

Крім того суд звертає увагу, що стосовно припинення виплати пенсії позивачеві пенсійним органом приймались два рішення від 24.01.2017 та від 12.10.2017, проте дані рішення мають тотожній номер: 188102.

З матеріалів вбачається, що позивач звертався до Торецького ОУПФУ з запитом про надання інформації стосовно підстав припинення виплати пенсії.

Листом від 24.04.2018 №98/к-14-01-08 про те, що рішенням від 06.10.2017 № 188102 у виплаті пенсії відмовлено, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Стосовно клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 122 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

В той час, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії, починаючи з лютого 2017 року, не отримані ним з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії, з лютого 2017 року, тобто за минулий час. Та такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача не застосований управлінням та не доведений.

Крім того, суд вказує на те, що управлінням прийнято рішення № 186199 про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі від 02.12.2016 року, відповідно до якого позивачу відмовлено у відновленні виплати пенсії, однак зазначене рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, який не визначає підставу для припинення виплати пенсії скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Однак, суд зазначає, що згідно з положеннями статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Припинивши виплату позивачеві пенсії за закінченням строку дії довідки про взяття на облік особи, яка перемістилась з території проведення антитерористичної операції, відповідач послався на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", який не є законом, та безпосередньо на Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VІІ в редакції, що діяла на момент отримання ОСОБА_2 довідки.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ніхто не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії по втраті годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що відсутність у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може позбавляти її права на отримання пенсії за віком через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб та отримання відповідної довідки.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, п.13 якого передбачає, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, суд зазначає, що вищезазначена позиція викладене у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18-а (Пз/9901/20/18), яке набрало законної сили 04 вересня 2018 року.

З огляду на наведене, враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати її пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача поновити виплату їй пенсії з часу припинення.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та відзив відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з лютого 2017 року належить визнати протиправними, також слід зобов'язати відповідача відновити позивачу виплату пенсії та сплати заборгованості за весь період, починаючи з лютого 2017 року.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також враховуючи те, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області прийнято рішення № 188102 про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі від 06.10.2017, яким відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати зазначене рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов в частині визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії з лютого 2017 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 242, 243, 244, 245, 246, 293, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третьої особи Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області області щодо припинення виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) пенсії з лютого 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області № 188102 про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі від 06.10.2017, яким відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_1

Зобов`язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області області (, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2; місце реєстрації: АДРЕСА_2) та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з лютого 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області області (, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2; місце реєстрації: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, коли справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення складено та підписано 04.10.2018.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Галатіна О.О.