Справа № 2040/7158/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 жовтня 2018 р. № 2040/7158/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 протиправними.

- зобов'язати Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () призначити пенсію ОСОБА_1 з 06.07.2018 року (з моменту подання заяви про призначення пенсії).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком згідно з Законом № 1058-1V на підставі того, що останній має реєстрацію на непідконтрольній українській владі території. Й оскільки Позивач не надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у видачі довідки, комісія відмовила в призначені пенсії за віком згідно з Законом № 1058- IV.

Ухвалою суду від 03.09.2018 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на адміністративний позов.

21.09.2018 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на адміністративний позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність винесеного рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстроване місце проживання - Луганська область, м. Свердловськ, вул. 1 Проектна, 10.

Позивач є застрахованою особою, згідно з статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV (надалі - Закон ГФ 1058- IV), за яку сплачували у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

Як вбачається з копії трудової книжки, яку додано до матеріалів справи, з 27.08.2010 року позивача було звільнено з посади вчителя інформатики в Ліцеї № 1 у зв'язку із переїздом на нове місце проживання. З 01.09.2010 року позивача було прийнято на посаду вчителя інформатики ХЗОШ № 117 на час відсутності основного працівника. На вказаній посаді позивач працювала до 27.08.2012 року, та була звільнена у зв'язку з переведенням до Харківської гімназії № 169, в якій1 тією ж датою була прийнята на посаду вчителя інформатики за переведенням. На вказаній посаді позивач працює по теперішній час.

До матеріалів справи позивачем також додано технічний паспорт на квартиру в житловому будинку, адреса: проспект Леніна (тепер проспект Науки), АДРЕСА_1, реєстровий номер П-1-430, власником якого станом на дату виготовлення технічного паспорту - 30.11.2011 значиться зокрема ОСОБА_1.

Факт проживання позивача у вказаній квартирі підтверджується Актом від 05.07.2018 року КП Жилкомсервіс, складеним на підставі свідчень сусідів.

06.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова з заявою щодо призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

До заяви Позивач додала пакет документів, який складався з копії трудової книжки; довідки з місця роботи у місті Харкові; акт завірений представником КП «Жилкомсервіс»; довідки з районного Управління праці та соціального захисту населення про відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи.

Факт надання документів підтверджується розпискою-повідомленням про прийняття та реєстрацію заяви позивача ГФ 3021/807.

Суд зазначає, що у вказаній розписці в розділі "Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії міститься запис про документи які необхідно донести, а саме "довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року. Інших документів в даному розділі не зазначено.

Крім того, у переліку документів, що вказаний у розписці міститься пункт 6 з найменуванням "Інший документ". Суд зазначає, що, всупереч вимог законодавства, графа № документа працівниками відповідача не заповнено, що не дає змогу встановити який саме документ зазначений в п. 6.

Позивач в позовній заяві зазначає, що вказана довідка подавалась позивачем підчас подання документів на призначення пенсії.

На підтвердження своїх доводів, позивач надала до матеріалів справи розписку відповідача про прийняття документів із переліком документів, а також довідку УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 03.07.2018 року № 102/05н, відповідно до якої позивачу відмовлено у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи з підстав того, що позивач перемістилася з місця проведення антитерористичної операції у 2010 році, тобто до початку проведення антитерористичної операції, а отже не підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач на підтвердження факту ненадання позивачем вказаної довідки доказів до суду не надав.

За таких обставин, суд не вважає обґрунтованим посилання відповідача на той факт, що позивачем не надано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у видачі довідки.

Також Позивач зазначала, що з 2010 року вона постійно проживає та працює у місті Харкові, а також є власником частини квартири, у якій проживає. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії мотивовано тим, що позивач не надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у видачі довідки.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб. (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу вказаних положень Закону № 1706-VII вбачається, що для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, громадянин має відповідати сукупності ознак:

1) особа є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні;

2) таку особу змусили залишити або покинути своє місце проживання;

3) особа покинула місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

З огляду на вказані ознаки, суд зазначає, що позивач не відповідає 2 та 3 ознаці, оскільки добровільно покинула місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, де зареєстроване її місце проживання, та переїхала до м. Харкова з метою працевлаштування, а не внаслідок обставин, зазначених у ст. 1 Закону № 1706-VII. Крім того, позивач змінила місце фактичного проживання у 2010 році, в той час, як події, що могли стати підставою до вимушеного залишення свого місця проживання відповідно до ст. 1 Закону № 1706-VII розпочалися на території Луганської області 07.04.2014 року.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 03.07.2018 року № 102/05н, відповідно до якої позивачу відмовлено у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи з підстав того, що позивач перемістилася з місця проведення антитерористичної операції у 2010 році, тобто до початку проведення антитерористичної операції, а отже не підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи.

Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та вказані відомості щодо початку антитерористичної операції є загальнодоступними. З огляду наявності у відповідача підчас розгляду заяви позивача про призначення пенсії усіх документів та матеріалів, що досліджуються судом, включаючи оригінал трудової книжки позивача та акт КП "Жилкомсервіс" про знаходження за вказаним фактичним місцем проживання, відповідач мав можливість встановити, що позивач не підпадає під дію ст. 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". За таких обставин, вирішення питання про призначення пенсії позивачу мало розглядатися відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не відповідно до законодавства, що регулює порядок призначення та виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам.

Відтак рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова від 13.07.2018 року про відмову в призначення позивачу пенсії не ґрунтується на нормах законодавства, під дію яких підпадають правові відносини з питання призначення пенсії позивачу.

Крім того, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу відповідач у вказаному рішенні посилається на норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, положення яких, зокрема положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (в повному обсязі) визнані нечинними з моменту набрання чинності постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2017 року у праві № 826/12123/16. Вказана Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва набрала законної сили 04.07.2018 року, станом не дату винесення відповідачем скасована не була, дію постанови зупинено також не було.

Відтак, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення про відмову відповідачу в призначенні пенсії ґрунтується серед іншого на нормах законодавства, які визнані нечинними.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Стаття 44 ч. 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-11.2, зареєстрованою в МЮУ 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок) заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сімї у звязку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Відповідно до ст. 1.6 - 1.7 Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

З розписки відповідача про отримання документів від позивача не міститься запису про необхідність надання будь-яких доказів, крім довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків

2) документи про стаж

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи, ( при цьому, у вказаному в Порядку переліку таких статусів відсутній статус внутрішньо переміщеної особи, перелік є вичерпним)

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Вказана постанова не містить вимог щодо надання довідки про відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи, або довідки про відмову в наданні такого статусу.

Довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа може вимагатися органом пенсійного фонду з метою підтвердження статусу особи, яка звернулася за отриманням пенсії за фактичним місцем проживання в порядку Закону № 1706-VII для підтвердження такого статусу.

Підтвердження відсутності такого статусу для громадян, що звертаються в загальному порядку відповідно до вимог Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання -житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Житло, визначене позивачем як адреса як місця проживання, підпадає під ознаки поняття місця проживання, яке міститься в ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Закон не пов'язує звернення позивача до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058 виключно із місцем реєстрації.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначає, що документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду

Відтак, право позивача на отримання пенсії на території України не може бути обмежене фактом реєстрації на тимчасово окупованій території.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення). У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідачем ані в рішенні, ані у відзиві не зазначено та не надано жодного доказу на підтвердження наявності інших ніж викладені у рішенні органу Пенсійного фонду України підстав, встановлених законом для відмови в призначенні пенсії.

Проте, відповідно до положень про Пенсійний фонд України, Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, Про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, спільним для усіх рівнів органів Пенсійного фонду основним завданням органів Фонду є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

З огляду на це реалізація повноважень, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є реалізацією на практиці основного завдання органів Пенсійного фонду реалізації державної політики з питань пенсійного забезпечення, яке покладається на кожний орган Пенсійного фонду незалежно від рівня, та може бути реалізовано відповідним органам в межах наданої законом компетенції.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються зокрема умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень

Таким чином, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача, та прийняти рішення, яким крім іншого, визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем підчас судового розгляду справи не доведено правомірність вчинених дій та прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідачів не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 243-246, 255-257, 263, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, м-н Свободи, 5 Держпром, 4 підїзд, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 протиправними.

Зобов'язати Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () призначити пенсію ОСОБА_1 з 06.07.2018 року (з моменту подання заяви про призначення пенсії).

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 13.07.2018 протокол № 28 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1.

Стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, м-н Свободи, 5 Держпром, 4 підїзд, ) на користь ОСОБА_1 (Луганська область, с. Свердловськ, вул. 1 Проектна, 10, ідент. код: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору при поданні позову в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.