Справа № 0940/1752/18
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" жовтня 2018 р. справа № 0940/1752/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Арабчук В.М.,
за участю: представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018, -
ВСТАНОВИВ:
Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 27.09.2018 звернулось до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановленими статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце його проведення належним чином повідомлений відповідно до вимог частин 1, 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.65-66).
Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом від 04.09.2018 №42737712/1-20.1 направив позивачу вищевказану постанову про арешт коштів боржника, яка отримана Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 17.09.2018 (а.с.16).
Вважаючи постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018 протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить її скасувати.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України Про виконавче провадження.
Так, згідно статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 2 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на кошти боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (частина 1 статті 10 Закону України Про виконавче провадження).
Згідно частини 1 статті 13 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Таким чином, накладення арешту на кошти боржника є правовим механізмом створення можливості забезпечення належного і своєчасного виконання виконавцем у межах суми стягнення за виконавчим документом із врахуванням додаткових платежів. В той же час, для ефективного виконання рішень, звернутих до примусового виконання, державний виконавець володіє й іншими повноваженнями, визначеними статтею 18 Закону України Про виконавче провадження, окрім накладення арешту на кошти боржника.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений статтею 48 Закону України Про виконавче провадження.
Згідно із частинами 1, 2 статті 48 Закону України Про виконавче провадження, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Частинами 1-5 статті 52 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.
Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
У разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.
Згідно з частинами 1-4 статті 56 Закону України Про виконавче провадження, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Щодо правомірності включення до оскаржуваної постанови наказів Господарського суду Івано-Франківської, суд звертає увагу на таке.

Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначає Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України Про виконавче провадження виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (частина 2 статті 34 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 59 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Тобто, державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", після чого зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня.

Суд встановив, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №173 від 12.07.2017 Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" включене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, згідно номеру особового запису в реєстрі 95 (http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2018/03/Reyestr-09.08.2018.pdf).

На підставі наведених обставин, 11.04.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №52061047 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №388 від 12.04.2016 (а.с.23-24).

Однак, незважаючи на наявність такої постанови від 11.04.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №52061047, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 прийняла постанову про арешт коштів позивача ЗВП №42737712 від 04.09.2018, включивши також заборгованість згідно наказу Господарського суду Івано-Франківської області №388 від 12.04.2016 в загальному розмірі 7130228,85 грн., чим порушила вимоги абзацу 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом встановлено, що постанова про арешт коштів позивача ЗВП №42737712 від 04.09.2018 включає накази Господарського суду Івано-Франківської області за №347 від 28.03.2016, №682 від 12.07.2016, №637 від 23.06.2016, №1160 від 17.10.2014, за якими, у відповідності до вищевикладених вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобовязаний був зупинити вчинення виконавчих дій, що зроблено не було. За вказаними виконавчими документами сума арештованих коштів перевищує фактичну заборгованість на 9291903,47 грн., в силу списання стягувачем сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, що підтверджується копією листа від 27.10.2017 (а.с.57-58).

В матеріалах справи наявна копія рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2005 у справі №9/18, за яким стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводотехпром" 1665535,20 грн. заборгованості, 18954,69 грн. - 3% річних, 51237,08 грн. інфляційних збитків, 1700,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. інформаційно-технічних витрат на забезпечення судового процесу, що в загальному становить 1737544,97 грн. (а.с.36-37).

На виконання вказаного судового рішення Господарським судом Івано-Франківської області видано наказ №18199 від 23.06.2016.

02.06.2014 між Комунальним підприємством "Івано-Франківськводотехпром" в особі генерального директора ОСОБА_3 (Кредитор) та Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в особі виконуючого обовязки директора ОСОБА_4 (Боржник), укладено договір реструктуризації заборгованості №536 (а.с.38).

Так, згідно вказаного договору Боржник визнав за собою заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення перед Кредитором в сумі 1553280,11 грн., яка неоплачена згідно рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2005 в справі №9/18 та засвідчена актом звірки між сторонами, станом на 01.05.2014. Кредитор надав на 60 місяців розстрочку оплати вказаної заборгованості, що почалася 01.06.2014 та закінчується 01.05.2019, а боржник зобовязувався сплачувати рівними частинами щомісячними платежами по 25888,00 грн.

В матеріалах справи наявна копія акту звірки з 02.06.2014 по 31.07.2018 між Комунальним підприємством "Івано-Франківськводотехпром" і Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго", який свідчить, що станом на 31.07.2018 позивачем проведено розрахунків всього на суму 88552,00 грн., а заборгованість перед Комунальним підприємством "Івано-Франківськводотехпром" становить 1464728,11 грн. (а.с.39).

Отже, Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2005 у справі №9/18 за наказом №18199 від 23.06.2016, зменшено суму боргу перед Комунальним підприємством "Івано-Франківськводотехпром" в розмірі 272816,86 грн.

Суд також встановив, що листами №3918/9/09-19-55-03-18 від 08.05.2018 та №5189/9/09-19-55-03-18 від 20.06.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області повідомило головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про зменшення суми заборгованості Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" за виконавчими листами, виданими Івано-Франківським окружним адміністративним судом №2а-1332/12/0970 від 27.09.2013, №809/3445/15 від 12.01.2016, №2а-1806/12/0970 від 26.12.2014, №809/1319/16 від 17.08.2017, №809/788/16 від 22.11.2016 (а.с.45-46). Однак, вищевказані листи Головного управління ДФС в Івано-Франківській області при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 не були взяті до уваги. Різниця між фактичною заборгованістю за вказаними виконавчими документами та сумою арешту становить 16839931,80 грн.

Відповідно до частини 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Окрім цього, частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відтак, зважаючи на встановлення судом протиправності оскаржуваного рішення, суд розцінює неподання відповідачем відзиву на позов, визнанням позову.

Також, 10.10.2018 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду представник позивача подав клопотання від 10.10.2018 №17/1280, згідно якого повідомив суд про оскарження аналогічної постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 15.08.2018 за позовом Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в справі №0940/1613/18.

На підтвердження зазначеного представник позивача додав копію рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 в справі №0940/1613/18. Відповідно до наведеного рішення від 19.09.2018 суд встановив, що 15.08.2018 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 прийняла постанову про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 в межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 39254550,78 грн.

Згідно матеріалів даної справи 04.09.2018 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 знову прийняла постанову про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 в межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 39254550,78 грн. Тобто, на час існування чинної постанови ЗВП №42737712 від 15.08.2018, державний виконавець 04.09.2018 прийняла аналогічну постанову про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 в межах звернення стягнення такої ж суми 39254550,78 грн. та на підставі одних і тих же виконавчих документів.

Таким чином, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 приймаючи постанову про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018 діяла необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття.

З огляду на встановлені вище обставини, зокрема факту включення Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" як підприємства, що виробляє, транспортує та постачає теплову енергію, надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також існування суттєвої різниці щодо суми звернення стягнення та залишку заборгованості, що виникло у звязку з частковим погашення позивачем заборгованості за вищезазначеними виконавчими документами, є достатніми підставами для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (код ЄДРПОУ - 03346058, вул. Б.Хмельницького, 59А, м. Івано-Франківськ, 76000) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про арешт коштів боржника ЗВП №42737712 від 04.09.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (код ЄДРПОУ - 03346058, вул. Б.Хмельницького, 59А, м. Івано-Франківськ, 76000) сплачений судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Григорук О.Б.