Справа № 1320/17/12 (2-а/1320/37/12)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №1320/17/12 (2-а/1320/37/12)

адміністративне провадження №К/9901/7872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Кравчука, М.І., Анцупової Т.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка приєдналася до касаційної скарги, на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 31.05.2012р. (суддя: Брона А.Л.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016р. (судді: Гінда О.М., Качмар В.Я., Ніколін В.В.) у справі за позовом ОСОБА_3 до заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Дзеси Ігоря Васильовича, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Дзеси І.В. № 24/79-г від 28.02.2012р. у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржена постанова відповідачем винесена після закінчення визначеного ч. 1 ст. 38 КУпАП строку, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення. Позивач вказував, що про здійснення ним у 2000 році спірної добудови без відповідного дозволу, за що його і було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідачу було відомо ще у 2010 році, однак адміністративне стягнення на нього накладено лише у лютому 2012 року, тобто після спливу визначеного ст. 38 КУпАП двохмісячного строку з дня вчинення правопорушення.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 31.05.2012р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016р. позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача від 28.02.2012р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 510 гривень.

З ухваленими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилися ОСОБА_2 та особа, яка приєдналася до касаційної скарги - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що позивачем під час проведення спірної добудови до квартири АДРЕСА_1 не отримано документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою та відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій (нормативно правого акту, що діяв на момент виконання будівельних робіт).

У заяві про приєднання до касаційної скарги Державна архітектурно-будівельна інспекція України посилається на те, що правопорушення позивачем вчинено у 2000р. а у період із 2000р. по 2008р. діяла інспекція ДАБК при районних державних адміністраціях, і відповідно інформація проте чи отриманий був дозвіл позивачем саме у період із 2000 по 2008р. знаходилася у іншому органі уповноваженому на видачу таких дозволів, а такі дані можна було встановити тільки під час проведення перевірки, яка відбулась у лютому 2012р.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 244-6 КУпАП Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об'єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), 97, частини третя - п'ята статті 152-1, стаття 188-42).

У ч.1 ст. 96 КУпАП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд, що тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

В ході розгляду справи судами встановлено, що 27.02.2012р. Інспекцією державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області за зверненням Сколівського РВ ГУМВС України у АДРЕСА_1 проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. За результатами позапланової перевірки складено акт та протокол про адміністративне правопорушення № 24/4-пз (а.с. 32-37).

Позаплановою перевіркою встановлено, що у 2000 році позивачем проведено добудову веранди до квартири АДРЕСА_1, яку у 2006 році переобладнано у кухню та санвузол, без погодження проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території» та ст.ст. 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність». Будівельні роботи проведено на земельній ділянці, що відноситься до земель запасу Сколівської міської ради Львівської області, яка не була передана у власність чи користування позивача.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 27.02.2018р., відповідачем 28.02.2012р. винесено постанову № 24/79-ор, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 38-40).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачу рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 101 від 23.05.2000р. було надано дозвіл на добудову веранди до житлового будинку АДРЕСА_1, яку у 2006 році він переобладнав під кухню, коридор та санвузол відповідно до рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 403 від 27.12.2006р.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Сколівського районного суду Львівської області з 2011 року перебуває адміністративна справа, предметом розгляду якої є оскарження рішень виконкому Сколівської міської ради Львівської області № 101 від 23.05.2000р. та № 403 від 27.12.2006р. і третьою особою у даній справі залучено інспекція ДАБК у Львівській області, що свідчить про те, що відповідачу до проведення позапланової перевірки було відомо про проведення позивачем будівельних робіт по АДРЕСА_1.

Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що про здійснення спірної добудови відповідачу було відомо у квітні 2011 року, що підтверджується листом відповідача від 23.04.2011р. № 7/13-06-2452, стосовно того, що проектна документація на переобладнання та добудову квартири АДРЕСА_1 відсутня та дозвіл не видавався (а.с. 53 Т.2).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що відповідачем під час винесення спірної постанови від 28.02.2012р. стосовно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності пропущено визначений ч. 1 ст. 38 КУпАП строк, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. Крім того, факт скасування спірної постанови відповідача на підставі ч. 1 ст. 38 КУпАП, не порушує прав третьої особи, оскільки закриття провадження з цієї підстави є нереабілітуючою підставою, а тому особа вчинила адміністративне правопорушення, проте провадження у справі підлягає закриттю так як закінчились строки накладення адміністративного стягнення.

Крім того апеляційний суд виходив з того, що на час придбання третьою особою квартири АДРЕСА_3, добудова частини житлового будинку позивачем вже була проведена, а тому права третьої особи не були порушені з тих підстав, що третя особа на час вчинення адміністративного правопорушення у даному будинку не проживала, що встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015р. у справі № 2а-251/12 та постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2012р. у справі № 2а-250/12/1370 (а.с. 7-12 Т.2).

Апеляційний суд також виходив з того, що судовими рішеннями у адміністративних справах № 2а-251/12 та 2а-250/12/1370 встановлено, що земельна ділянка, на якій проведена добудова, на момент перебудови не була в спільному користуванні мешканців будинку, а власник земельної ділянки Сколівська міська рада та сусіди не мали претензій щодо її забудови, а тому позивач не займав самовільно прибудинкову земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності Сколівської міської ради.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що порушення вимог містобудівного законодавства відповідачем виявлено у 2011 році, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 38 КУпАП строки притягнення до адміністративної відповідальності, закінчились, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про задоволення позову та скасування постанови відповідача.

Крім того, судами встановлено, що позивачем здійснено добудову до квартири АДРЕСА_1 на підставі рішень виконкому Сколівської міської ради Львівської області № 101 від 23.05.2000р. та № 403 від 27.12.2006р.

При цьому, на час вчинення позивачем адміністративного правопорушення третя особа не проживала у будинку по АДРЕСА_1, а тому права третьої особи не було порушено.

Посилання третьої особи в обґрунтування касаційної скарги на те, що позивач не звертався до відповідача з заявою про введення спірної добудови до квартири в експлуатацію, а також на те, що перебудова самовільно збудованого об'єкта є неможливою також є безпідставними та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовує, оскільки предметом розгляду даної справи є правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд, а не визначення можливості перебудови чи необхідності знесення добудованої позивачем веранди до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка приєдналася до касаційної скарги, залишити без задоволення, а постанову Сколівського районного суду Львівської області від 31.05.2012р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 р. у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

Т.О. Анцупова