Справа № 522/18110/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/624/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Приморського відділу поліції у місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності щодо здійснення перевірки обставин заяви про корупційні діяння,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Начальника Приморського відділу поліції у місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2, по якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 щодо не складення, згідно заяви ОСОБА_1 протоколу про вчинене гр. ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 172-8 КУпАП.

-зобовязати начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2, згідно заяви ОСОБА_1 від 22.05.2017 року скласти відносно гр. ОСОБА_3 протокол про вчинене адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 172-8 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2017 року, ОСОБА_1, на імя прокурора Одеської області було направлено Заяву про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.172-8 КУпАП, а саме незаконне використання інформації, що стала відома особі у зв'язку з виконанням, службових повноважень.

Позивач зазначив, що лише 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав повідомлення, складене й підписане 20.06.2017 року начальником Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ОСОБА_2 за №36/91447ЕО, згідно з яким заяву про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», з відповідним повідомленням про відмову у внесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивач вважає, що бездіяльність начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 щодо не складення згідно заяви ОСОБА_1 протоколу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 172-8 КУпАП, порушує права та законні інтереси ОСОБА_1, як особи потерпілої від протиправних дій ОСОБА_3, а тому підлягає визнанню протиправною із зобовязанням начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2, як субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені відповідно до КАС України, вчинити певні дії.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив проводити судове засідання без фіксування технічними засобами у відповідності до ч.4 ст. 229 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлявся належним чином.

Частиною 1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 22 травня 2017 року, ОСОБА_1, на імя прокурора Одеської області було направлено заяву про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.172-8 КУпАП.

Листом начальника Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 20.06.2017 року за №36/91447ЕО, було повідомлено позивачу, що у звязку з відсутністю у поданій ОСОБА_1 заяві даних про сукупність обєктивних та субєктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння, як конкретний злочин, вона не може вважатися такою, яка має бути обовязково внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, розяснено, що у випадку встановлення в даній заяві ознак кримінального порушення, які будуть відповідати вимогам ст. 2, 11 КК України, їх невідкладно буде направлено до слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі в порядку ст. 214 КПК України, з метою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та подальшого проведення процесуальних дій, передбачених чинним законодавством України.

Позивач зазначив, що лише 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав повідомлення, складене й підписане 20.06.2017 року начальником Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ОСОБА_2 за №36/91447ЕО, згідно з яким заяву про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», з відповідним повідомленням про відмову у внесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовною заявою посилався на те, що юридичні підстави вимагають віл посадової особи, яка отримала заяву про вчинене особою адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст.172-8 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст.1728 КУпАП. В даному випадку посадовою особою, що отримала від начальника Управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ НПУ полковника поліції ОСОБА_4 перенаправлену заяву від прокуратури Одеської області заяву про вчинене адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ет.172-8 КУпАП, являється начальник Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 Однак такі вимоги закону начальник Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 не виконав, не склав відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст.172-8 КУпАП, направив ОСОБА_1 необґрунтоване повідомлення про розгляд його заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян», стосовно притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності й про відмову у внесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що Кодексом України про адміністративні порушення не передбачено.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 щодо не складення, згідно заяви ОСОБА_1 протоколу про вчинене гр. ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 172-8 КУпАП, суд зазначає наступне.

Складання протоколу є процесуальною дією суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та на підставі ст. 251 КпАП України є предметом оцінки судом в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Підставою для порушення адміністративної справи та попереднього з'ясування її обставин є вчинення особою діяння, яке містить в собі ознаки адміністративного правопорушення. Процесуальним документом, який фіксує закінчення стадії порушення адміністративної справи, є протокол про адміністративне правопорушення.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не породжує для позивача будь-яких правових наслідків.

При вирішенні адміністративного спору суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Обов'язковим є порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за захистом.

Вбачається, що підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов'язковою умовою для визнання таких дій чи бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, позивач не зазначив які саме норми чинного законодавства, були порушені відповідачем по справі, а також не надав жодного доказу щодо наявності факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нескладення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 є безпідставними необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобовязання начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2, згідно заяви ОСОБА_1 від 22.05.2017 року скласти відносно гр. ОСОБА_3 протокол про вчинене адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 172-8 КУпАП, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Рекомендаціях від 11.03.1980 № R (80)2 Комітету ОСОБА_5 Європи поняття «дискреційне повноваження» визначене як повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найбільш відповідним за даних обставин.

В законодавстві України відсутнє визначення поняття «дискреційне повноваження».

При вирішенні даного питання правники мають виходити тільки з наявних міжнародних правових стандартів (правові акти та акти суду) та теоретичних досліджень сучасної юридичної науки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 02.11.2006 р. у справі «Волохи проти України» (Заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державним органам суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Європейський Суд дійшов до висновку, що втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом», оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у певній сфері та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля з боку правоохоронних органів.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з ч. 2ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2статті 2 КАС Україникритеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Так, відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму ВАСУ №7 від 20.05.2013 року резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2ст. 2 КАС Україникритеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 172-8 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки дане питання належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Керуючись: ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 38, 72-77, 118, 227-228, ст.229, 241-246, 250, 286, 294 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Начальника Приморського відділу поліції у місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності щодо здійснення перевірки обставин заяви про корупційні діяння відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Ю. Бойчук