Справа № 813/6353/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2018 року

Київ

справа №813/6353/15

провадження №К/9901/7640/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т.Г.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/6353/15

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Миколаївський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду (прийняту у складі: головуючого судді - Кравців О.Р.) від 29 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Мікули О.І., суддів: Курильця А.Р., Кушнерика М.П.) від 30 листопада 2016 року,

у с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Миколаївський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив:

1.1. наказ відповідача № 879 о/с від 06 листопада 2015 року про його звільнення з органів внутрішніх справ визнати протиправним і скасувати;

1.2. поновити його на посаді старшого дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області;

1.3. стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів є незаконним, оскільки не дотримано процедури звільнення, не встановлено можливість подальшого використання на службі, не запропоновано жодної посади. Позивач вказує, що попереджений про можливе звільнення 06.11.2015 року, тобто в день поновлення його в органах внутрішніх справ на підставі Наказу № 878 о/с. Позивач вважає, що його права грубо порушені, він відповідає вимогам до поліцейського та не відмовлявся від проходження служби в поліції.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 29 березня 2016 року Львівський окружний адміністративний суд вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін не стягувати.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ МВС України у Львівській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотримання критеріїв правомірності рішення передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 30 листопада 2016 року Львівський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 813/6353/15 - без змін.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ГУ МВС України у Львівській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 26 грудня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1.

8. У касаційній скарзі скаржник просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року.

10. 23 січня 2018 року вказана касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

11. Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (відповідача у справі)

12. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому факту, що не було дотримано процедури звільнення.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 04 липня 2002 року.

14. Наказом ГУ МВС України № 106 о/с від 06 квітня 2011 року позивача звільнено з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області у запас Збройних сил України за п. 64 "є".

15. Не погоджуючись з цим наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

16. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2011 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

17. Постановою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року №К/9991/91466/11 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року скасовано; ухвалено нову постанову про задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 квітня 2011 року №106 о/с; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06 квітня 2011 року; в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18. 19 жовтня 2015 року позивач звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з заявою про вирішення питання про поновлення його на посаді відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року.

19. Наказом ГУ МВС України у Львівській області №878 о/с від 06 листопада 2015 року скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 27 січня 2011 року №100 та наказ ГУ МВС України у Львівській області від 06 квітня 2011 року № 106 о/с; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06 квітня 2011 року, з яким позивач ознайомлений 06 листопада 2015 року та отримав витяг з наказу 06 листопада 2015 року (а.с.72-73).

20. Наказом ГУ МВС України у Львівській області №879 о/с від 06 листопада 2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 /У-480148/, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України з 06 листопада 2015 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає: 15 років 08 місяців 27 днів у пільговому обчисленні: 19 років 05 місяців 29 днів.

21. 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 одержав трудову книжку, що підтверджується копією розписки про отримання трудової книжки, та зазначив, що претензій не має (а.с.76).

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

22. Конституція України

22.1. Частина 2 статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

23.1. Частина 3 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

24. Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII

24.1. Пункт 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення". З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

24.2. Пункт 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення". Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

24.3. Пункт 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення". Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

24.4. Пункт 11 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення". Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

25. Постанова Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16 вересня 2015 року №730

25.1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1).

25.2. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2).

26. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 року № 114

26.1. Підпункт "г" пункту 64. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас з постановкою на військовий облік через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у зв'язку зі скороченням штатів.

Скорочення штату в ГУ МВС як підстава звільнення працівників цього відомства пов'язана з утворенням Національної поліції та її територіальних органів і скороченням у зв'язку з цим всіх посад органів МВС, зокрема у Львівській області.

З опублікуванням Закону № 580-VIII працівникам міліції, які мали намір проходити службу в поліції, встановлено тримісячний строк для подання відповідної заяви. За умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, вони, за їх згодою, могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тримісячний строк для подання заяви щодо проходження служби в поліції завершився 6 листопада 2015 року.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору виходили з того, що позивач у встановлений законом строк не скористався своїм правом та не надав згоду на проходження служби в Національній поліції, а тому він підлягав звільненню зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Утім, колегія суддів звертає увагу, що приступити до своїх посадових обов'язків, як працівник міліції та скористатися правами наданими законодавством України позивач міг тільки після видання ГУ МВС України у Львівській області наказу №878 о/с від 06 листопада 2015 року про поновлення на роботі.

Однак, ГУ МВС України у Львівській області 06 листопада 2015 року одночасно з наказом про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ, прийнято наказ №879 о/с про звільнення позивача з 06 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, через скорочення штатів.

Разом з тим, сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв'язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

Таким чином, даючи оцінку правомірності звільнення працівника міліції у зв'язку зі скороченням штатів суди, окрім іншого, повинні з'ясувати дотримання процедури звільнення.

Колегія суддів наголошує, що як за правилами КЗпП, так і за змістом положень спеціального законодавства, яке регулює правовідносини щодо проходження служби особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штатів покладає на роботодавця певні зобов'язання щодо належного повідомлення такого працівника про звільнення, а також вжиття заходів з метою його працевлаштування.

В аспекті спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні цього спору суди не з'ясовували, чи вирішувало ГУ МВС питання щодо можливого використання позивача на службі як однієї з умов, з якою пов'язано звільнення за пунктом 64 "г" Положення №114, відтак чи пропонували йому інші посади для працевлаштування (з огляду, зокрема, на стаж його роботи та рівень кваліфікації чи інші обставини, які мають значення для того, щоб залишитись на службі).

Крім того, слід зауважити, що пункт 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" стосується працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на час набрання ним чинності працювали в органах внутрішніх справ та обіймали певні посади.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не врахували, що на час опублікування вказаного Закону № 580-VIІI ОСОБА_1 на службі в органах МВС України не перебував, оскільки з 06 квітня 2011 року по 05 листопада 2015 року позивач перебував у вимушеному прогулі згідно наказів про звільнення, а тому він не може вважатися попередженим про можливе майбутнє звільнення в силу Закону, як помилково вважали суди.

Таким чином, судам необхідно було встановити, чи виконано ГУ МВС як роботодавцем вимоги трудового законодавства щодо завчасного (за два місяці) вручення повідомлення про звільнення та пропозицій працевлаштування.

Також слід додати, що вирішуючи питання про правомірність звільнення при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, варто мати на увазі, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Такий правовий висновок неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14).

Тому якщо ліквідовано ГУ МВС з одночасним створенням іншого органу (ГУ НП), який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов'язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

У цій справі суди попередніх інстанцій не з'ясовували питання щодо того, у який спосіб відбулось (чи відбувається) припинення ГУ МВС (як юридичної особи), відтак і наслідків, які покладає на державу обраний спосіб запровадження змін в організацію діяльності правоохоронних органів.

З урахуванням усього наведеного, висновки судів попередніх інстанцій в цій справі, оскільки під час її розгляду не досліджено всіх доказів, є передчасними.

28. За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

29. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

30. Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у справі №813/6353/15 - скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх