Справа № 569/14531/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №569/14531/16-а

адміністративне провадження №К/9901/37179/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.

розглянувши в порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 569/14531/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - об'єднане управління ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою об'єднаного управління ПФУ

на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Бердія М.А. та

ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Бучик А.Ю., суддів Шевчук С.М., Шидловського В.Б., -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дій об'єднаного управління ПФУ щодо відмови при призначенні його пенсії у врахуванні заробітної плати за період з 1981 року по 1991 рік в Джанкойському будівельному управлінні;

- скасувати протокол від 15 червня 2016 року № 228 про нарахування його пенсії, оскільки при призначенні пенсії не врахована заробітна плата за період роботи в Джанкойському будівельному управлінні;

- зобов'язати об'єднане управління ПФУ призначити йому пенсію з урахуванням заробітної плати за 60 місяців, а саме за період з 01 січня 1984 року по 24 січня 1985 року та з 01 березня 1987 року по 31 січня 1991 року.

Рівненський міський суд Рівненської області постановою від 04 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року, частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав протиправними дії об'єднаного управління ПФУ щодо відмови при призначенні пенсії ОСОБА_1 без врахування заробітної плати за період роботи в Джанкойському будівельному управлінні з 1984 по 1991 роки;

- зобов'язав об'єднане управління ПФУ перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням зарплати за період роботи в Джанкойському будівельному управлінні з 01 січня 1984 року по 24 січня 1985 року та з 01 березня 1987 року по 31 січня 1991 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що надані позивачем об'єднаному управлінню ПФУ довідки про заробітну плату підтверджують в повній мірі розмір заробітної плати позивача та її виплату в період щодо якого виник спір, тому позивач має право на отримання пільгової пенсії з урахуванням його заробітної плати за цей період.

17 жовтня 2017 року об'єднане управління ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що обов'язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено. Окрім цього, скаржник зазначає, що архівна довідка про заробітну плату видана органом, який створено на тимчасово окупованій території, відтак цей документ є недійсним і не створює правових наслідків.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

13 листопада 2017 року від позивача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких ОСОБА_1 просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанови та ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 29 років, 8 місяців, 22 дні, з яких 8 років 3 місяці на роботах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваного Кабінетом Міністрів України, тобто при досягненні 57-річного віку позивач отримав право на пенсію на пільгових умовах, а саме з 29 березня 2015, відповідно до наданих позивачем підтверджуючих документів.

Позивач звернувся із заявою про оформлення пенсії до об'єднаного управління ПФУ, долучивши довідки про заробітну плату видані приватним акціонерним товариством (далі - ПрАТ) «Джанкойський будівельник» (правонаступник Джанкойського будівельного управління) від 29 грудня 2014 року за №105, №106.

Об'єднане управління ПФУ листом від 30 вересня 2016 року за №843/10 відмовило ОСОБА_1 в зарахуванні заробітної плати за період роботи в «Джанкойському Будівельному управлінні» з 18 серпня 1981 по 07 лютого 1991 року, оскільки компетентні органи Російської Федерації не надають відповіді на запити об'єднаного управління ПФУ для проведення перевірки нарахування заробітної плати за період з 01 січня 1982 по 28 лютого 1991 року вказаний у архівній довідці від 19 лютого 2016 №Л-1,02.5-41/02.5-32, виданої архівним відділом (муніципального архіву) апарату міста Джанкой Республіки Крим та витребування довідки за період роботи ОСОБА_1 з 13 серпня по 31 грудня 1981 року у «Джанкойському Будівельному управлінні».

Також суди встановили, що при нарахуванні ОСОБА_1 пенсії відповідач врахував заробітну плату за період з 01 жовтня 2004 року по 28 лютого 2015 року з індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 0,85897, таким чином пенсія позивача складає 984 грн 17 коп. Однак період роботи у шкідливих умовах праці за Списком №2 з 18 серпня 1981 року по 07 лютого 1991 року за яким позивач має право на отримання пільгової пенсії, враховано не було. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за 60 місяців неврахованого періоду складає 1,23501.

Окрім цього, суди встановили, що довідкою від 29 грудня 2014 року № 105 про заробітну плату, виданою ПрАТ «Джанкойський будівельник» - правонаступником Джанкойського будівельного управління, підтверджується розмір заробітної плати позивача згідно особових рахунків за період з серпня 1981 року по січень 1985 року.

Довідкою від 29 грудня 2014 року №106 про заробітну плату виданою ПрАТ «Джанкойський будівельник» - правонаступником Джанкойського будівельного управління підтверджується розмір заробітної плати позивача згідно особових рахунків з квітня 1987 року по січень 1991 року.

Архівною довідкою про заробітну плату від 19 лютого 2016 року № Л-1,02.5-41/02.5-32, наданою на запит об'єднаного управління ПФУ в лютому 2016 року управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації в Джанкойському районі Республіки Крим, підтверджується інформація про суми виплаченої заробітної плати позивачу за період з 1982 по 1991 роки в Джанкойському будівельному управлінні.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку колегії суддів, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Так, статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 10 вищевказаного Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

У справі, яка розглядається не є спірним те, що позивач працював на роботах зі шкідливими умовами праці за Списком №2 у період з 18 серпня 1981 по 07 лютого 1991 року, за яким він має право на отримання пільгової пенсії.

Проте відповідач не врахував заробітну плату за цей період при призначенні пенсії, що призвело до зменшення індивідуального коефіцієнту заробітної плати.

Згідно зі статтею 64 Закону № 1788-ХІІ пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Статтею 65 Закону № 1788-ХІІ визначено загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій, згідно якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи, починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Такими первинними документами є: розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості по заробітній платі, особові рахунки по заробітній платі або ж платіжні відомості по заробітній платі.

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами..

Судами встановлено, що позивачем до об'єднаного управлінні ПФУ для призначення пенсії подано, зокрема, довідки ПрАТ «Джанкойський будівельник» від 29 грудня 2014 року про заробітну плату та архівну довідку від 19 лютого 2016 року, виданої органом, який створений на тимчасово окупованій.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що факт роботи позивача в Джанкойському будівельному управлінні тресту «Сімферопольпромбуд» в період з 18 вересня 1981 року по 03 січня 1982 року на посаді майстра; з 03 січня 1982 року по 24 січня 1985 року на посаді виконроба; з 02 січня 1988 року по 01 червня 1989 на посаді майстра; з 01 червня 1989 року по 07 лютого 1991 року на посаді виконроба повний робочий день, що передбачено Списком виробництв, професій і посад, з урахуванням яких достроково призначається пенсія за віком: "Список N 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року N 1173 встановлений у постанові Рівненського міського суду від 05 лютого 2016 року у справі № 569/16659/15-а, яка набрала законної сили, та якою, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Рівне призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 29 березня 2015 року, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Враховуючи викладене колегія судів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оспорюваних рішень і погоджується з їх висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 569/14531/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду