Справа № 1140/1981/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року м. Кропивницький справа № 1140/1981/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (26033, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона 31.05.2018 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель ФГ "ОСОБА_2" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Листом від 25.06.2018 року відповідач відмовив у задоволенні її заяви, не вказавши жодної з обставин, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. У зв'язку з цим позивачка просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену у листі від 25.06.2018 року;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надати їй такий дозвіл.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, у якому, посилаючись на норми Земельного кодексу України, просила суд задоволенні позовних вимог відмовити.

Правом подачі відповіді на відзив позивачка не скористалася.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані та зібрані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_2 створено фермерське господарство "ОСОБА_2", яке зареєстроване як юридична особа 10.11.2011 року. Головою цього фермерського господарства є сам ОСОБА_2 (а.с. 92 - 96)

За договором оренди землі від 05.09.2014 року, укладеним між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2, останньому надано у користування строком на 10 років із земель державної власності сільськогосподарського призначення земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, загальною площею 26,0002 га ріллі, розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. (а.с. 26 - 33) Право оренди ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно 17.09.2014 року. (а.с. 34 - 35)

До складу засновників (учасників) фермерського господарства "ОСОБА_2" 07.06.2017 року та 24.05.2018 року включено 11 членів сім'ї (родичів) голови господарства ОСОБА_2 (а.с. 44 - 49, 97 - 102)

Зокрема, ОСОБА_1, яка є двоюрідною сестрою голови господарства, увійшла до складу його засновників (учасників) у травні 2018 року разом з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідні зміни до Статуту ФГ "ОСОБА_2" зареєстровані 24.05.2018 року. (а.с. 12 - 25, 49)

Того ж дня, засновниками (членами) ФГ "ОСОБА_2" прийнято рішення №2 від 24.05.2018 року, яким розглянуто та погоджено заяви членів господарства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 щодо передачі їм безоплатно у власність земельних ділянок орієнтовною площею 5,67 умовних кадастрових гектарів в межах Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, яка надана в оренду голові ФГ "ОСОБА_2". (а.с. 56)

ОСОБА_1 31.05.2018 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства із земель ФГ "ОСОБА_2" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. (а.с. 8) До заяви додала зокрема нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 13.06.2017 року про його згоду на вилучення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, наданої йому в оренду для ведення фермерського господарства, у якій той вказав, що не заперечує проти передачі у приватну власність згаданої земельної ділянки у рівних земельних частках (паях) членам ФГ "ОСОБА_2". (а.с. 37)

Листом №З-7042/0-4423/0/17-18 від 25.06.2018 року відповідач повідомив позивачку, що обрана нею земельна ділянка входить до земельного масиву, який перебуває в оренді громадянина ОСОБА_2 і згідно Статуту ФГ "ОСОБА_2" не відноситься до земель, що перебувають у користуванні господарства. З цих підстав, пославшись на норми статті 7 3акону України "Про фермерське господарство" та статей 31, 32 Земельного кодексу України, відмовив позивачці у задоволенні її заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства із земель ФГ "ОСОБА_2" у розмірі земельної частки (паю). (а.с. 9)

Не погодившись з такою відповіддю, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходив з того, що згідно з частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України ("Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності") громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Як установлено судом, позивачка звернулася до відповідача, будучи зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки у межах норми, передбаченої п."а" ч.1 ст.121 ЗК України, за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,0002 га, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яка раніше передана ОСОБА_2 в користування (оренду) для ведення фермерського господарства строком на 10 років. Позивачка вважає, що відповідно до статті 32 ЗК України, статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" вона має право на отримання частини цієї земельної ділянки безоплатно у приватну власність як член фермерського господарства "ОСОБА_2", в порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Оцінюючи ці доводи, суд виходив з того, що правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України "Про фермерське господарство".

Відповідно до статті 1 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про фермерське господарство" членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту.

Відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачений порядок приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств.

Відповідно до частин 1, 2, 3 цієї статті члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Такі ж норми містяться у статтях 31 ("Землі фермерського господарства") та 32 ("Приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств") Земельного кодексу України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, від 14.08.2018 року у справі №818/1530/17, яку суд враховує відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 26,0002 га, що розташована на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, надана у користування (оренду) громадянину ОСОБА_2, а не ФГ "ОСОБА_2".

Таким чином, звернутися із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 та використати своє право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) може громадянин ОСОБА_2, який користується цією земельною ділянкою на праві оренди, за умови, якщо він раніше не набув права на земельну частку (пай).

Натомість позивачка має право на отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом статей 116, 118, 121 ЗК України громадянам у межах норм безоплатної приватизації із земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися у приватну власність земельні ділянки за такими видами цільового використання та в таких межах:

- для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство (п. "а" ч.1 ст.121 ЗК України);

- для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. "б" ч.1 ст.121 ЗК України);

- для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара (п. "в" ч.1 ст.121 ЗК України).

Судом установлено, що позивачка як член ФГ "ОСОБА_2" не має права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих в оренду ОСОБА_2

Будучи зацікавленою в одержанні безоплатно у приватну власність за рішенням відповідача саме цієї земельної ділянки, позивачка може звернутися до відповідача у порядку, установленому статтею 118 ЗК України, із заявою про відведення цієї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або для ведення садівництва, в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Крім того, позивачка може придбати цю земельну ділянку у власність на конкурентних засадах з аукціону (глава 21 Земельного кодексу України).

Суд зауважує, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 13.06.2017 року про його згоду на вилучення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, наданої йому в оренду для ведення фермерського господарства, та на передачу її у власність членам фермерського господарства не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки не доводить припинення договору оренди землі, яке має відбуватися за правилами статті 31 Закону України "Про оренду землі".

ОСОБА_2 не вправі розпоряджатися цією земельною ділянкою, зокрема погоджувати її передачу у приватну власність членам свого фермерського господарства, оскільки повноваження власника щодо неї здійснює ГУ Держеокадастру в Кіровоградській області.

ОСОБА_2, маючи намір відмовитися від цієї земельної ділянки, повинен звернутися до ГУ Держеокадастру в Кіровоградській області з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди землі від 05.09.2014 року. Умовами цього договору не передбачена можливість одностороннього його розірвання орендарем.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні ОСОБА_2 (а.с. 68 - 91)

У зв'язку з цим, відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України виділення спірної земельної ділянки іншій фізичній особі можливе лише після припинення договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_2

Щодо посилання позивачки на частину 7 статті 118 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає, що ця норма стосується розгляду клопотань, поданих громадянами, які відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81, пункту "в" частини 3 статті 116 ЗК України мають право на одержання у приватну власність земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Подана ОСОБА_1 заява суперечила вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про фермерське господарство", оскільки позивачка у ній просила про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих в оренду ОСОБА_2, не маючи на це права згідно зі статтями 31, 32 Земельного кодексу України, статтями 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Отже відповідач правомірно відмовив позивачці у задоволенні її заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, для ведення фермерського господарства.

У ході розгляду справи доведено правомірність прийнятого відповідачем рішення та установлено, що він при цьому діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивачки не вчиняв. Натомість позивачка не дотримались порядку набуття права власності на земельну ділянку. Тому у задоволенні її позову за первісною вимогою про визнання протиправними дій та за похідною вимогою про зобов'язання відповідача вчинити дії слід відмовити.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні її позовних вимог, підстави для присудження їй понесених судових витрат на сплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш