Справа № 804/4699/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року Справа № 804/4699/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача - 1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, -
23.06.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 18.09.2015 року №592-23, рішення про опис майна у податкову заставу від 30.09.2015 року №279 та від 02.08.2016 року винесені Новомосковської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Зауважив, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року по справі №804/2148/16, в задоволені позовних вимог щодо стягнення з позивача суми грошових зобов'язань зі сплати орендної плати за землю за 2014 та 2015 роки відмовлено. Отже, зважаючи на відсутність податкового боргу зі сплати орендної плати за землю податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу вважаються відкликаними відповідно до вимог ст. 60 Податкового кодексу України.
Ухвалою від 27.06.2018 року відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У позовній заяві позивач просив розглянути справу в судовому засіданні з повідомленням сторін, однак, судом було відмовлено в задоволенні цього клопотання, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі від 27.06.2018 року.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
30.09.2015 року заступником начальника Новомосковської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області було прийняте рішення № 279 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.
Зменшення податкових зобовязань зазначених в уточнюючих деклараціях з податку на землю за 2014 рік та 2015 рік були відображені у обліковій картці платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Як встановлено судом на виконання зазначених норм позивачем були подані податкові декларації з податку на землю за 2014р. та 2015р.
Виявивши помилку при заповненні декларації по земельному податку за 2014 рік, позивач 23.06.2016 року подав уточнюючу декларацію за 2014 рік, в якій зменшено податкове зобовязання за грудень 2014 року в розмірі 3975,24 грн.
Положеннями пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.
Таким чином, відповідальність за виправлення (уточнення) інформації податкових декларацій в частині зміни розміру податкових зобов'язань наступає тільки в разі подання уточнюючої податкової декларації в зв'язку з виявленням факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів.
Натомість пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Тобто штрафна санкція відповідно до зазначеної статті нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу, а при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов'язання, відсутній об'єкт застосування штрафної, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов'язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання.
При цьому погашення зобовязань за період грудень 2014 року грудень 2015 року, на думку податкового органу, відбулось внаслідок зменшення податкових зобовязань через подання уточнюючих податкових декларацій за 2014 та 2015 роки.
Суд вважає такий висновок протиправним, оскільки він суперечить вимогам пункту 50.1, 20.2 статті 50 та пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Разом з цим, суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про нарахування штрафних санкцій у сумі 0,7 грн., за порушення термінів сплати зобовязань по земельному податку за листопад 2014 року у сумі 3,50 грн. з граничним терміном сплати 31.12.2014 року.
Надаючи оцінку правомірності прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення від 04.09.2017 року № НОМЕР_3, суд зазначає, що згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Таким чином, нарахування штрафних санкцій за порушення термінів сплати податкових зобовязань з граничним терміном сплати 31.01.2014 року, 31.01.2014 року, 31.03.2014 року, 01.09.2014 року відбулось 04.09.2017 року, тобто з порушенням строку, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 04.09.2017 року № НОМЕР_3 на суму 897,22 грн., підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 500,08 грн.
Підставою для нарахування пені стало зменшення позивачем податкових зобовязань по земельному податку шляхом подання уточнюючих податкових декларацій за 2014 та 2015 рік.
Так, відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст.129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобовязання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання, визначеного цим Кодексом.
Як встановлено судом, нарахування пені відбулось внаслідок подачі позивачем уточнюючих декларацій з податку на землю за 2014 рік (подана 23.06.2016 року) та за 2015 рік (подана 21.06.2016 року), оскільки уточнюючі декларації були подані з перевищенням 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання.
Таким чином, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на час прийняття податкової вимоги від 18.09.2015 року №592-23 був наявний податковий борг, а тому у відповідності до вимог пунктів 59.1, 59.4 статті 59 Податкового кодексу України податковий орган правомірно сформував та направив на адресу позивача зазначену податкову вимогу.
Крім цього, суд зазначає, що згідно пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Відповідно до підпунктів 89.1.1, 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає:
у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;
Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.
Таким чином, на підставі зазначених норм та у звязку із наявністю у позивача податкового боргу, який повністю не погашався позивачем з 2015 року, податковим органом були правомірно прийняті рішення про опис майна у податкову заставу від 30.09.2015 року №279 та від 02.08.2016 року.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За викладених обставин, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було сплачено судовий збір на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він на момент подачі позову був звільнений від його сплати.
Судом встановлено, що позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесений до 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення № 335353, долученого до матеріалів справи.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За положеннями ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не повязаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Такими чином, у данній справі питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача - 1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.09.2017 року № НОМЕР_3 на суму 897,22 грн., в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 500,08 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2