Справа № 2040/7131/18
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 р. Справа № 2040/7131/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, третя особа: управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, третя особа: управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у невиплаті з 01 квітня 2018 року пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.04.2018 р. сплативши позивачу заборгованість за весь час затримки виплати, а саме з 01 квітня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував з 09.03.2003 року на пенсійному обліку в УРФУ Калінінського району м. Горлівка Донецької області. З жовтня 2014 року виїхав з м. Горлівка Донецької області та оселився у м. Артемівську Донецької області та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Артемівськ Донецької області. З 13.05.2016 року зареєстрований та проживає за адресою: 61020, АДРЕСА_2. З 13.05.2016 року Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова позивачу виплачувалася пенсія за віком, призначена з 09.03.2003 року. Проте відповідач з 01.04.2018 року припинив йому виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення. Також зазначив, що відсутні правові підстави для його реєстрації як внутрішньо переміщено особи, оскільки з 2016 року він прописаний у Новобаварському районі м. Харкова.

Позивач просив суд задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року відкрито спрощене провадження по даній справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія вказаної ухвали була надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.09.2018 року (Вх. №01-26/48620/18) від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач що не погоджується з вимогами адміністративного позову зазначивши, що в матеріалах пенсійної справи позивача знаходиться довідка від 20.02.2017 №02-26/1185, видана управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, згідно з якою ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа. Рішенням від 20.03.2018 року позивачу з 01.04.2018 року було призупинено виплату пенсії до з'ясування. Листом управління від 05.03.2018 вих. №3737-02/49 ОСОБА_1 було повідомлено, що для подальшого отримання пенсії за матеріалами електронної пенсійної справи позивачу необхідно звернутись до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради для реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також відповідач зазначив, що даним листом позивача було повідомлено про надання до органу Пенсійного фонду довідку управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про відмову у реєстрації як внутрішньо переміщеній особі. Проте, на адресу Шевченківського ОУПФУ м. Харкова не надходило ані довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи, ані довідки про відмову у реєстрації як внутрішньо переміщеній особі. Також не було надано одну з цих довідок до Новобаварського відділу обслуговування громадян Шевченківського ОУПФУ м. Харкова. Отже, відповідач діяв в межах повноважень та згідно чинного законодавства у не порушив прав та інтересів позивача. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) перебував з 09.03.2003 року на пенсійному обліку в УРФУ Калінінського району м. Горлівка Донецької області. З жовтня 2014 року виїхав з м. Горлівка Донецької області та оселився у м. Артемівську Донецької області та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Артемівськ Донецької області та перебував на пенсійному обліку в УПФУ в м. Артемівськ Донецької області згідно довідки від 10.05.2015 року № НОМЕР_2.

З 13 травня 2016 року разом із дружиною переїхав до м. Харкова та з того часу зареєстрований та проживає за адресою: 61020, АДРЕСА_2. Позивач перебуває у Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова на обліку та з 13.05.2016 року отримував пенсію за віком, призначену з 09.03.2003 року.

Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова позивачу з 01.04.2018 року було призупинено виплату пенсії до з'ясування. Листом управління від 05.03.2018 вих. №3737-02/49 ОСОБА_1 було повідомлено, що для подальшого отримання пенсії за матеріалами електронної пенсійної справи позивачу необхідно звернутись до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради для реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивача також було повідомлено про надання до органу Пенсійного фонду довідку управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про відмову у реєстрації як внутрішньо переміщеній особі.

Згідно довідки від 25.07.2018 року № 02-26/6879, виданої управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району ХМР, позивач не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району ХМР як внутрішньо переміщена особа станом на 25.07.2018 року.

Не погоджуючись із бездіяльністю позивач звернувся до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізовано, зокрема, у ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 49 наведеного Закону встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що виплата пенсії може бути припинена виключно за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або суду у передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" випадках та в інших випадках, передбаченими законами України.

Згідно ч.2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд зазначає, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за адресою: 61020, АДРЕСА_2. і зніття статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між позивачем та управлінням Пенсійного фонду України змінився, а тому і їх законодавче регулювання також, оскільки з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, в тому числі і норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365.

Крім того, припинення виплати пенсії позивачу на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, 05 листопада 2014 року № 637, 08 червня 2016 року № 365 прямо суперечить нормам Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким передбачено, що рішення про припинення виплати пенсії може бути прийнято виключно територіальним органом Пенсійного фонду або судом та лише у випадках, встановлених ч.1 ст. 49 наведеного Закону або, з урахуванням п.5 ч.1 ст. 49 вказаного Закону, іншими законами України.

Нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено припинення виплати пенсії у випадках, встановлених підзаконними нормативно-правовими актами, а положеннями інших законів України не визначено такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність паперової пенсійної справи або довідки внутрішньо переміщеної особи, враховуючи реєстрацію позивачем постійного місця проживання за адресою: 61020, АДРЕСА_2.

Також суд вважає необхідним застосування до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Таким чином, дії відповідача щодо призупинення з 01 квітня 2018 року виплати пенсії позивачу вчинені необґрунтовано, за відсутності правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії, передбачених ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та не у межах повноважень чи у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання у м. Харкові та втратив статус внутрішньо переміщеної особи, а відтак отримав право на виплату пенсії за місцем свого постійного проживання (реєстрації), отже відповідач безпідставно припинив виплату позивачу пенсійного забезпечення, чим порушив право на пенсійне забезпечення, а тому суд вважає адміністративний позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.8 ст. 139 КАС України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2; адреса для листування: 02097, АДРЕСА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, адреса: 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, 4 під.), третя особа: управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради (, адреса: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 1) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у невиплаті з 01 квітня 2018 року пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2).

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити з 01 квітня 2018 року виплату пенсії за віком сплативши ОСОБА_1 заборгованість за весь час затримки виплати, а саме з 01 квітня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.