Справа № 821/888/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/888/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача, третьої особи - Гришка В.С.,

представника відповідача - Бондар І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фермерського господарства "ВЕЛЕТЕНЬ ЗЕТ" про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 січня 2018 року №№ 372-1302-2103, 373-1302-2103,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, Головне управління), у якому просить визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 30 січня 2018 року №№ 372-1302-2103, 373-1302-2103.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на наступні обставини. Так, 30 січня 2018 року відповідачем винесено два податкових повідомлення - рішення (далі - ППР) за №№ 372-1302-2103, 373-1302-2103, якими ОСОБА_3 контролюючим органом самостійно визначено зобов'язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2015 рік на суму 34688,55 грн. (ППР № 373-1302-2103), та за 2016 рік на суму 28397,09 грн. (ППР № 372-1302-2103). Підставою для нарахування податкових зобов'язань став договір оренди землі, укладений 28 грудня 2012 року між Каланчацькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 За змістом договору останній прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 53,5554 га для створення та ведення фермерського господарства. В подальшому на вказаній земельній ділянці створено Фермерське господарство «Велетень Зет» (зареєстроване як юридична особа 01 листопада 2013 року), в якому позивач є одним із учасників. Як платник податків фермерське господарство перебуває на обліку в Скадовській ОДПІ (Каланчацьке відділення). Стверджує, що саме ФГ «Велетень Зет» повинно обраховувати і сплачувати орендну плату до місцевого бюджету за користування наведеною земельною ділянкою, що підтверджується рішеннями Херсонського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року в справі №821/4854/14 (частково набрало законної сили) та Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року по цій же справі. Вважає протиправними дії контролюючого органу щодо стягнення з нього орендної плати за користування однією земельною ділянкою за один і той самий період з двох платників податків: фізичної особи - ОСОБА_3 та ФГ «Велетень Зет», що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

25 травня 2018 року судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 26 червня 2018 року.

25 червня 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву.

У відзиві Головне управління не погоджується із позицією ОСОБА_3, викладеною у позові та зазначає, що спірні ППР винесені в рамках приписів законодавства, чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин з огляду на наступне. Посилаючись на ст.ст. 10, 265, 285-288 Податкового кодексу України, відповідач наголошує на тому, що здійснювати перерахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, до місцевого бюджету повинен виключно орендар, який уклав з відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування договір оренди земельної ділянки. При цьому, земельна ділянка, яка є об'єктом оподаткування була надана у користування саме позивачу, що вбачається із договору про оренду земельної ділянки, укладеного 28 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та Каланчацькою районною державною адміністрацією. Реєстрація договору зафіксована у Державному реєстрі земель (запис від 27 жовтня 2013 року за № 3123342), термін дії договору складає 05 років. Державна реєстрація договору припинена 06 вересня 2016 року. Згідно приписів Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором та сплатити орендну плату за земельну ділянку державної (комунальної) власності за фактичний період перебування землі в користуванні у поточному році, а саме до дати повернення земельної ділянки орендодавцю, що має підтверджуватися актом приймання-передачі земельної ділянки. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що ФГ «Велетень Зет» не може бути користувачем земельної ділянки, яка є об'єктом оподаткування, оскільки позивач не надав документів щодо переходу такого права від орендаря земельної ділянки (ОСОБА_3Г.) до фермерського господарства. Таким чином, суб'єктом плати за землю є саме позивач, при цьому, відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_3 інформував податковий орган про перехід права користування земельною ділянкою до фермерського господарства. Відтак, Головне управління вважає позовні вимоги безпідставними, просить суд залишити їх без задоволення.

Ухвалою суду від 26 червня 2018 року, на підставі приписів п. 5 ч. 2 ст. 205 КАС України, вирішено відкласти розгляд справи на 07 серпня 2018 року.

У судове засідання, 07 серпня 2018 року, з'явився представник позивача, який одночасно є представником ФГ "Велетень Зет". Відповідач не забезпечив явку свого представника, проте був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, суд прийняв рішення розглядати справу за фактичною явкою учасників справи. Протокольною ухвалою, за заявами позивача та представника ФГ "Велетень Зет", суд вирішив залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФГ "Велетень Зет". Згідно клопотання відповідача, висловленого у відзиві, судом замінено назву первинного відповідача на Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. Крім того, за погодженням присутніх учасників справи, суд прийняв рішення про перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне провадження.

У тому ж засіданні судом вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті на 17 серпня 2018 року.

17 серпня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про вирішення питання щодо відшкодування понесених витрат, пов'язаних із його прибуттям до суду. З урахуванням заяви про долучення документів до матеріалів справи від 29 серпня 2018 року, сума відшкодування складає 471,22 грн. (до заяв додано три копії і три оригінали квитків на переїзд автобусом). На підставі ч. 2 ст. 223 КАС України, оголошено перерву для надання часу представнику відповідача на подання до суду додаткових доказів, а представнику позивача часу на подання до суду доказів оплати орендної плати. Призначено судове засідання на 29 серпня 2018 року.

29 серпня 2018 року відповідачем до суду подано заперечення на клопотання, згідно якого вбачається, що суб'єкт владних повноважень заперечує проти відшкодування понесених представником позивача витрат, пов'язаних із прибуттям до суду, зазначає, що законодавцем не передбачено можливість компенсації витрат сторін та їх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, які не звільнені від судових витрат, а тому відповідні вимоги представника позивача не підлягають задоволенню.

У судове засідання, призначене на 29 серпня 2018 року сторони з'явилися.

Протокольною ухвалою суд прийняв рішення задовольнити заяву представника позивача про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов'язаних із прибуттям до суду на суму 471,22 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд зауважує на тому, що з 03 вересня 2018 року головуючий суддя по даній справі перебував на лікарняному, тому повний текст рішення складений та підписаний суддею датою, вказаною в резолютивній частині даного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року між Каланчацькою районної державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_3 укладено договір оренди землі. Факт реєстрації договору підтверджується записом у Державному реєстрі земель від 27 жовтня 2013 року за № 3123342. Згідно змісту укладеного договору ОСОБА_3 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 53,5554 га (кадастровий номер :02:001:0129) для створення та ведення фермерського господарства. Термін дії договору складає 05 років.

В подальшому на зазначеній земельній ділянці створено Фермерське господарство «Велетень Зет» (п. 5.1 статуту фермерського господарства), що зареєстроване як юридична особа 01 листопада 2013 року, в якому ОСОБА_3 є одним із учасників. Як платник податків ФГ «Велетень Зет» перебуває на обліку в Скадовській ОДПІ (Каланчацьке відділення).

05 грудня 2014 року Скадовською ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області винесено ППР № НОМЕР_1, яким фермерському господарству було збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб. ППР оскаржувалася платником податків у судовому порядку, проте постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року по справі №821/4854/14 позов ФГ «Велетень Зет» залишено без задоволення (постанова набрала законної сили частково з урахуванням змін, внесених постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області від 11 серпня 2016 року № 21-3729/18-16-СГ та даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06 вересня 2016 року припинено право оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 53,5554 га, надане ОСОБА_3

30 січня 2018 року відповідачем складено два ППР за №№ 373-1302-2103, 372-1302-2103, якими ОСОБА_3 податковим органом самостійно визначено зобов'язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2015 рік на суму 34688,55 грн. (ППР № 373-1302-2103), за 2016 рік на суму 28397,09 грн. (ППР № 372-1302-2103).

Підставою для нарахування податкових зобов'язань став договір оренди землі, укладений 28 грудня 2012 року між Каланчацькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3

Суд зауважує на тому, що відповідачем не заперечується факт самостійного задекларування податкових зобов'язань з плати за вказану земельну ділянку ФГ «Велетень Зет» за 2015-2016 роки, однак, відповідач вважає, що сплату має здійснити суб'єкт відповідних правовідносин, а саме - ОСОБА_3

Згідно наявних у матеріалах справи декларацій за 2015-2016 роки Фермерським господарством «Велетень Зет» задекларовано податкові зобов'язання за землю, що була передана у платне строкове користування ОСОБА_3 на підставі договору від 28 грудня 2012 року (за 2015 рік - 27773,05 грн., за 2016 рік після збільшення податкового зобов'язання - 27773,05 грн.). Податкові декларації були подані до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС (Каланчацьке відділення) та отримані відповідним суб'єктом владних повноважень, про що свідчать відбитки штампу контролюючого органу.

Позивачем оскаржувалися спірні ППР в адміністративному порядку, проте рішенням від 23 квітня 2018 року за № 582810/99-99-11-02-01-14 ДФС України відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 від 24 лютого 2018 року, вирішено залишити спірні ППР без змін. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірними правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV (далі - Закон № 973) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Пунктом 2.1. статуту ФГ «Велетень Зет» передбачено, що членами ФГ є засновники та родичі, які об'єдналися для роботи в цьому господарстві. Не є членами ФГ особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою).

Членами ФГ «Велетень Зет» є: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12 (п. 2.2. статуту ФГ «Велетень Зет»).

Зі змісту ч. 1 ст. 3 Закону № 973 вбачається, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14- річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства.

При цьому, за приписами п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В свою чергу, частина 1 ст. 8 Закону № 973 передбачає, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб, за умови набуття, громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Тобто, з викладених норм вбачається, що без отримання громадянином земельної ділянки у власність або в оренду для ведення фермерського господарства неможливо провести державну реєстрацію такого господарства.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 14 Закону № 973 фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право самостійно господарювати на землі.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст. 19 Закону № 973).

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом (ч. 5 ст. 20 Закону № 973).

З аналізу наведеного суд доходить висновку, що законодавцем не визначено механізм передачі коштів, які надходять на рахунки фермерського господарства від його господарської діяльності, його членам для сплати орендної плати за цю ділянку, що фактично унеможливлює сплату орендної плати самим членом господарства, який не отримує доходу від її використання та не веде господарської діяльності на ній.

В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 973 землі фермерського господарства можуть складатися із:

-земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

-земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

-земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

При розгляді даної справи суд керується податковою доктриною «превалювання сутності над формою», оскільки в даному випадку має значення суть господарської операції, яка відбулася, а не її зовнішнє оформлення.

З матеріалів справи вбачається, що саме фермерське господарство отримувало прибуток від користування земельною ділянкою, яка була передана ОСОБА_3 у визначеному законодавством порядку для ведення такого господарства.

Як встановлено вище, протягом 2015-2016 років податкове зобов'язання з плати за вказану земельну ділянку обраховувалось та було задеклароване саме ФГ «Велетень Зет» і це не викликало заперечень з боку контролюючого органу, що підтверджується фактом прийняття контролюючим органом декларацій ФГ «Велетень Зет» за 2015-2016 роки, крім того визнання фермерського господарства платником орендної плати за відповідну землю підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року по справі № 821/4854/14 (частково залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року), згідно змісту якої вбачається, що предметом позову є оскарження ФГ «Велетень Зет» ППР від 05 грудня 2014 року №, яким фермерському господарству було збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за землю, що надана у користування ОСОБА_3 згідно договору від 28 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, суд вважає, що оскільки закон прямо відносить до земель фермерського господарства землі, отримані його засновником у власність для створення цього господарства, немає підстав не відносити до таких земель і землі, отриманні з цією метою в оренду.

Тобто, в даному випадку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 12 Закону № 973, оскільки до земель фермерського господарства відносяться в тому числі і землі отримані засновником такого господарства в оренду, з метою створення цього господарства, і які передані ним та використовуються фермерським господарством за відповідним цільовим призначенням.

Відповідач серед іншого, обґрунтовуючи свою позицію, посилався також на те, що ні позивач, ні ФГ «Велетень Зет» не інформували контролюючий орган про перехід права користування земельною ділянкою до ФГ «Велетень Зет». Тому, на думку відповідача, суб'єктом плати за землю є саме орендар земельної ділянки - ОСОБА_3

Суд вважає такий висновок Головного управління помилковим, оскільки законодавством не встановлений обов'язок надавати таку інформацію до контролюючих органів, тим більше, що ст. 12 Закону № 973 дозволяє використовувати фермерському господарству земельну ділянку, яка належить на правах оренди члену фермерського господарства.

Поряд з цим, суд вважає, що спірні ППР призводять до подвійної сплати податку на землю, оскільки об'єктом оподаткування залишилась одна і та сама земельна ділянка.

Отже, підсумовуючи викладене суд погоджується з позицією позивача та вважає, що податкові зобов'язання з плати за землю повинен сплачувати суб'єкт відповідних податкових правовідносин, у даному випадку - ФГ «Велетень Зет».

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість, позивач довів протиправність винесення спірних ППР.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним повністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 сплатив судовий збір за подачу позову на суму 704,80 грн., суд при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, вважає за необхідним стягнути із суб'єкта владних повноважень на користь позивача вказану суму понесених судових витрат (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75) щодо складення податкових повідомлень-рішень від 30.01.2018 року №№372-1302-2103, 373-1302-2103.

Скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.01.2018 року №№372-1302-2103, 373-1302-2103.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75) на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати, пов'язані з прибуттям представника позивача до суду в сумі 471 (чотириста сімдесят одна) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 жовтня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 8.3.13