Справа № 442/6779/16-а
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/6779/16-а
Провадження №2-а/442/30/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б. ,

за участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі справу №442/6779/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання приведення проїзду у попередній стан та відшкодування моральної шкоди,

учасники справи

позивач ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

представник відповідача Романкевич І.,

третя особа ОСОБА_2,

представник третьої особи ОСОБА_6,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з адміністративним повозом до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання приведення проїзду у попередній стан, відшкодування моральної шкоди. Просить скасувати п.3 рішення № 43 виконавчого комітету Дрогобицької міської ради прийняте 24.04.2014 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста», яким дозволено громадянину ОСОБА_2 встановити шлагбаум біля будинку АДРЕСА_1 за власні кошти. Зобов'язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради відновити проїзд дорогою по вул. Івасюка в м. Дрогобич, шляхом знесення встановленого шлагбауму. Стягнути з відповідача в користь позивача моральну шкоду в розмірі 8 (вісім) тисяч гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що на початку червня 2016 року в АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_2 було встановлено металічний шлагбаум, яким перекрито проїзд по АДРЕСА_1 Згодом позивач та інші мешканці вулиці Івасюка в м. Дрогобич дізналися, що п. 3 рішення № 43 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста», яке було прийняте ще 24.04.2014 р. виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, дозволено громадянину ОСОБА_2 встановити шлагбаум. В зв'язку з чим мешканці вулиці Івасюка в м. Дрогобичі звернулися до відповідача з письмовою заявою про скасування такого рішення та з вимогою про зобов'язання гр. ОСОБА_2 демонтувати встановлену ним штучну перепону та забезпечити вільний проїзд вулицею для усіх її мешканців.

Однак, результатами голосування депутатів Дрогобицької міської ради від 08.07.2016 «Про скасування п.3 оскаржуваного рішення - рішення не прийнято.

Вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення грубо порушив вимоги чинного законодавства щодо порядку та способу прийняття такого рішення та порушив право позивача, як громадянина України, на участь в управлінні державними справами.

Крім цього, стверджує, що діями відповідача, а саме встановлення штучної перепони користування проїзною частиною дороги, призвело до додаткових незручностей та фізичних навантажень позивачу, як інваліду, а також мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану (збентеженість, переживаннях, хвилюваннях, емоційний неспокій). Як наслідок, позивач втратив можливість приймати правильні рішення, продовжувати звичний для нього спосіб і режим існування. Також втратив спокійний сон, вночі думає про те, як виправити спірну ситуацію. Ці зміни примушують його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, ставить вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень.

Ухвалою судді від 04.12.2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до попереднього судового засідання.

15.12.2017 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.

У відповідності до п.10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 14.06.2018 розгляд справи призначено до судового розгляду. Одночасно відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду в зв'язку з пропуском строків.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву де просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав пропуску строку для подачі такого позову мотивуючи тим, що спірне рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради було опубліковано 30.04.2017 на інтернет - сторінці Дрогобицької міської ради і має відкритий доступ для перегляду, де і міг позивач ознайомитись з таким рішення і в строк його оскаржити. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то такі вважає безпідставними та не доведеними.

Представником позивача подано відповідь на відзив, де останній просить позов задовольнити у повному обсязі, а доводи представника відповідача вважає безпідставними.

Позивач та його представник у вступному слові позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просили задовольнити.

Представник відповідача у вступному слові позову не визнав, заперечив через його безпідставність. Пояснила, що рішення міською радою прийняте в межах іі повноважень на підставі закону.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. ОСОБА_2 суду пояснив, що встановив таку обмежувальну конструкцію на законних підставах з метою обмеження швидкості руху на частині проїзду. Також пояснив, що частина дороги була відремонтована мешканцями вулиці за власний кошт, а тому звернулись з заявою колективною до міської ради про отримання дозволу на встановлення шлагбауму. Оскільки такий дозвіл отримали, шлагбаум облаштували теж за власний кошт. Такий встановлений ланцюг нічим не перекриває рух, крім цього заїзд до будинку позивача є ще з двох вулиць.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7, який є головою комісії з питань ЖКГ суду пояснив, що йому відомо про встановлення по вул. Івасюка у 2016 році двох стовпців з натягнутим між ними тросом. З приводу цього до нього звернувся громадянин ОСОБА_1, таке звернення розглядалось на комісії виконкому Дрогобицької міської ради і винесено на розгляд сесії Дрогобицької міської ради. Вказав, що оскаржуване рішення було прийняте на підставі рішення погодження ліквідаційної комісії. Також повідомив про те, що на виклик швидка медична допомога не змогла проїхати з вул. Тихої в м. Дрогобич , де є кращий проїзд через наявність шлагбауму по АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 встановив шлагбаум по вул. Івасюка в м. Дрогобич влітку 2016 року, чим перекрив проїзд, стверджувала, що ОСОБА_2 погрожує їй та не дозволяє проїжджати. На її виклик швидка медична допомога не могла проїхати.

Свідок ОСОБА_9, що проживає по АДРЕСА_2 в судовому засіданні повідомив, що встановлений шлагбаум по вул. Івасюка в м. Дрогобич створює перешкоди, взимку виїхати неможливо, служби не можуть проїхати, наводив приклад, коли пожежна машина не могла проїхати.

Свідок ОСОБА_10, який проживає по АДРЕСА_3 в судовому засіданні повідомив, що по вул. Івасюка в м. Дрогобич встановлено шлагбаум, інших варіантів проїзду ніж по цій дорозі нема.

Свідок ОСОБА_11, яка проживає по АДРЕСА_3, в судовому засіданні повідомила, що саме та дорога де встановлений шлагбаум є найкращою, якою можна користуватись, встановлений шлагбаум хоч і є з'ємний, проте не кожен може це зробити.

Свідок ОСОБА_12, який проживає по АДРЕСА_3, в судовому засіданні повідомив, що вул. Івасюка перекрита шлагбаумом, який встановив ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_13, який проживає по АДРЕСА_4, пояснив, що є інвалідом третьої групи, жодних перешкод в проїзді автомобілів, екстренних служб чи проході громадян шлагбаум не створює. Він легко знімається.

Свідок ОСОБА_14, який проживає по АДРЕСА_5 в судовому засіданні повідомив, що ділянка дороги до стовпця була відремонтована за кошти мешканців будинків 1-8 по вул..Івасюка. Крім даного виїзду є ще два виїзди, яким можна користуватись , щоб виїхати з вул..Івасюка. По вул. Барського, зокрема кращий і зручніший виїзд. Проте встановлений шлагбаум ніяк не перешкоджає виїзду, він є з'ємний.

Аналогічні пояснення суду дала свідок ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_16, який проживає по АДРЕСА_6, в судовому засіданні пояснив, що встановлений шлагбаум по вул. Івасюка в м. Дрогобич йому не перешкоджає, сам він їздить через вул. Горішня Брама.

Вислухавши вступне слово сторін та показання свідків, перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 24.04.2014 виконавчий комітет Дрогобицької міської ради прийняв рішення № 43 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста» та згідно п.3 такого рішення надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 встановити шлагбаум біля будинку № 5 по вул. Івасюка за власні кошти (а/с5).

Благоустроєм населених пунктів, як закріплено в ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV (далі - Закону № 2807-IV), є комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Під територією в цьому Законі слід розуміти сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 2807-IV до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об'єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2807-IV об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 20 Закону № 2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 2807-IV елементами (частинами) об'єктів благоустрою є:

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;

4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;

5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;

6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;

7) комплекси та об'єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;

8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;

9) малі архітектурні форми;

10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

У частинах 1, 3 ст. 26-1 Закону № 2807-IV передбачено, що порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням суб'єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті. Дозвіл на порушення об'єктів благоустрою не вимагається, якщо земляні та ремонтні роботи здійснюються: особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту; у складі підготовчих або будівельних робіт, право на виконання яких оформлене у встановленому законодавством порядку. Роботи з усунення наслідків аварій на об'єктах благоустрою розпочинаються негайно з обов'язковим подальшим оформленням дозволу в порядку, визначеному законодавством. Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів затверджується рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради на підставі Типового порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

На підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_2 в червні 2016 на початку вулиці Івасюка в м. Дрогобич Львівської області встановив стаціонарні стовпці з ланцюгом, який натягується між ними. З цього приводу мешканці вулиці Івасюка в м. Дрогобич в кількості 34 особи звернулись з письмовою заявою до міського голови міста Дрогобич та до голови постійної депутатської комісії з питань житлово - комунального господарства, будівництва, архітектури, екології, довкілля, транспорту та зв'язку про скасування рішення виконавчий комітет Дрогобицької міської ради від 24.04.2014 № 43 та про зобов'язання ОСОБА_2 демонтувати встановлену ним штучну перешкоду та забезпечити вільний проїзд вулицею для усіх її мешканців (а/с 7-8). Результатами голосування депутатів Дрогобицької міської ради від 08.07.2016 «Про скасування п.3 оскаржуваного рішення - рішення не прийнято (а/с 9).

В своєму позові позивач вказує на те, що дане рішення прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки питання, які зачіпають інтереси населення міста, мають важливе соціально - економічне значення для його розвитку, повинні бути винесені на публічне громадське обговорення.

Зазначає, що консультації з громадянами у формі публічного обговорення проводяться відповідно до Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 року № 996.

Згідно з пунктом 14 Порядку зокрема передбачено, що публічне громадське обговорення організовує і проводить орган влади із залученням громадської ради у такому порядку:

визначає питання, яке буде винесене на обговорення;

приймає рішення про проведення обговорення;

розробляє план заходів з організації та проведення обговорення (у разі потреби);

вживає заходів для забезпечення репрезентативності соціальних груп населення, а також суб'єктів господарювання, інститутів громадянського суспільства, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих суб'єктів (далі - заінтересовані сторони);

оприлюднює в обов'язковому порядку інформацію про проведення обговорення на офіційному веб-сайті органу виконавчої влади та в інший прийнятний спосіб;

збирає та аналізує інформацію про оцінку громадськістю ефективності запропонованого органом виконавчої влади шляху вирішення питання;

формує експертні пропозиції щодо альтернативного вирішення питання;

забезпечує врахування результатів обговорення під час прийняття остаточного рішення;

оприлюднює результати обговорення на офіційному веб-сайті органу виконавчої влади та в інший прийнятний спосіб.

Отже, позивач вказує на те, що відповідачем не було доведено до відома громадськості спірне рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. А тому вважає, що виконавчий орган Дрогобицької міської ради під час процедури прийняття оскаржуваного рішення, грубо порушив вимоги вказаних норм, щодо порядку проведення публічних громадських обговорень, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача.

Так, згідно ст. 6 Закону України « Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних, для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки; контроль за організацією навчання різних соціально-вікових груп населення Правил дорожнього руху, планування заходів, пов'язаних із профілактикою його безпеки, та контроль за їх виконанням; контроль за підготовкою і підвищенням кваліфікації водіїв, технічним обслуговуванням і ремонтом транспортних засобів, забезпеченням розвитку сфери цих послуг; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; здійснення та фінансування заходів, пов'язаних із профілактикою дитячого дорожньо-транспортного травматизму; проведення роботи по пропаганді безпеки дорожнього руху; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів; встановлення порядку і здійснення заходів щодо забезпечення охорони транспортних засобів на платних стоянках та в колективних гаражах; прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах; організація системи заходів щодо медичного забезпечення безпеки дорожнього руху та контроль за їх реалізацією; накладання у межах своєї компетенції адміністративних стягнень за порушення законодавства у сфері дорожнього руху та його безпеки; керівництво роботою по справлянню податків, зборів та інших обов'язкових платежів у сфері дорожнього руху.

До компетенції міських рад та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху також належить: затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи; уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів; визначення шляхів стимулювання користування електромобілями та іншими екологічними видами транспорту. Органи, визначені частиною першою цієї статті, мають право розглядати і вирішувати інші питання, які відповідно до чинного законодавства належать до їх відання.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Ст. 22 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що організації та громадяни, які здійснюють розробку типових або індивідуальних проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, зобов'язані передбачати весь комплекс заходів, пов'язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, екологічних вимог, з урахуванням специфічних потреб інвалідів.

Так, згідно листа - повідомлення КЗ Львівської обласної ради Дрогобицької міської станції швидкої медичної допомоги від 25.03.2014 № 65 на лист мешканців вул. Івасюка в м. Дрогобич Львівської області щодо наміру облаштувати шлагбауму, адміністрація КЗ ЛОР «Дрогобицька міська станція швидкої медичної допомоги» не заперечує проти обмеження руху по вул. Івасюка в м. Дрогобич (а/с 180).

Також, з аналогічною заявою мешканці вул. Івасюка в м. Дрогобич звертались до начальника Дрогобицького відділу ДСНС у Львівській області , на що отримали відповідь № 5/425 від 02.04.02014 де повідомлено, що у відповідності до п. 4.1.3. НАПБ А.01.001-2004 «Правила пожежної безпеки України» до усіх будівель та споруд повинен забезпечуватись проїзд (а/с 179).

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про автомобільні дороги» технічні засоби - спеціальні технічні засоби, призначені для організації та регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, інформаційні табло, дорожня розмітка, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, світлофорне обладнання тощо).

Відповідно ч.1 ст. 16 Закону України "Про автомобільні дороги", вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться ( ст. 17 Закону України "Про автомобільні дороги").

Згідно ст. 19 ЗУ «Про автомобільні дороги», основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів, а відповідно до ст. 32 цього Закону, користувачі автомобільних доріг мають право на безперервні, безпечні та зручні умови руху.

Крім цього, слід зазначити, що позивач ОСОБА_1, згідно даних паспорта громадянина України зареєстрований по АДРЕСА_3 та є інвалідом ІІ групи, що стверджується копією посвідчення про таке (а/с 4,11).

Зазначає в позові про великі незручності, які йому створює наявність шлагбауму по вул. Івасюка в м. Дрогобичі.

Проте, такий шлагбаум встановлений біля будинку АДРЕСА_3, і як вбачається з плану вулиці, до будинку позивача є кілька доріг, якими можна безперешкодно доїхати до його дому.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, підсумовуючи наведене відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і надав докази правомірності оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог скасування п.3 рішення № 43 виконавчого комітету Дрогобицької міської ради прийняте 24.04.2014 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста».

Поряд з тим, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 8 000 гривень, оскільки вище наведеними обставинами йому було завдано моральних страждань.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

За змістом частин ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру позивач суду не надав, у зв'язку з чим зазначена позивачем моральна шкода у розмірі 8000 грн., суд вважає необґрунтованою та такою, що не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду взагалі.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати приймаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 77, 139, 241-246, 250, 255,382 КАС України, суд-

ухвалив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання приведення проїзду у попередній стан та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного адміністративного суду Львівської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 5.10.2018 року.

Суддя Нагірна О.Б.