Справа № 553/1779/18
Суддя: Новак Ю. Д.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1779/18
Провадження № 2-а/553/109/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.09.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Новака Ю.Д.,

за участю секретаря: Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Полтаві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці ДФС про скасування постанови ОСОБА_2 митниці ДФС від 14.08.2018 року у справі про порушення митних правил №0198/80600/18,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови ОСОБА_2 митниці ДФС від 14.08.2018 року у справі про порушення митних правил №0198/80600/18 в якому вказує, що 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 митницею ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №0198/80600/18, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 57158 гривень 76 копійок.

З указаною постановою позивач не погоджується, оскільки вважає, що вона винесена за умови неповного з'ясування фактичних обставин справи, формально та без належного дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів та обставин, що потягло необґрунтоване та неправомірне застосування до позивача адміністративного стягнення.

Посилається на те, що нею як агентом з митного оформлення ТОВ "КФ "Лаврік" 23.05.2018 подано до ОСОБА_2 митниці ДФС митну декларацію №UА806020/2018/206006. При заповненні цієї декларації, вносячи десятизначний код товару за УКТЗЕД в гр.33, вона допустила опечатку, помилково нажавши клавішу 1 замість 9 у сполученні цифр НОМЕР_1 (сьомий знак). Код УКТЗЕД мав бути НОМЕР_1, фактично в результаті описки в декларацію внесено код УКТЗЕД НОМЕР_2.

Пояснює, що вона не мала жодного умислу та мотиву зменшити розмір митних платежів на користь іншої особи - імпортера товарів ТОВ «Сміт Сервісез Юкрейн». До того ж, на рахунок митниці ще до подачі митної декларації №UА806020/2018/206006 імпортером авансовим платежем було переведено грошові кошти для забезпечення сплати митних платежів за цією митною декларацією у розмірі, значно більшому, ніж підлягає сплаті.

Вказує на те, що за митною декларацією №UА806020/2018/206006 кошти взагалі не сплачувались, бо у митному оформленні цієї декларації митницею відмовлено, відповідно її помилка у коді товару не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розмиру.

Посилається на те, що нею до митної декларації внесені достовірні відомості про товар, які необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та надано митниці документи, що містять достовірні відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД. Механічну помилку у коді товару нею допущено у наслідок втрати належної концентрації, пов'язаної з втомою при заповненні почергово чотирьох митний декларацій протягом обмеженого часу. Допущену нею помилку митницею виявлено під час проведення контролю правильності заповнення графи митної декларації. Проведений за ініціативою митниці митний огляду товару підтвердив повну відповідність відомостей, заявлених нею у описі товару в митній декларації, відомостям у товаросупровідних документах на товар.

Посилається, що за результатами митного контролю митницею прийнято рішення про визначення коду товару і це рішення прийнято за доданими нею до митної декларації достовірними документами та за зазначеним нею у митні декларації достовірним описом товару.

Вказує, що розмір ставки мита, яке підлягає сплаті при імпорті товару, безпосередньо залежить від коду товару за УКТ ЗЕД і саме митниця остаточно визначає яким має бути код товару. Саме митниця має виключні повноваження остаточно визначити код товару за УКТ ЗЕД якщо декларант помилився, і таке рішення митниці є обов'язковим до виконання. Саме митниця перераховує митні платежі до державного бюджету, а не імпортер чи уповноважена імпортером особа, і саме від рішення митниці визнає вона чи не визнає задекларований код товару залежить розмір перерахованих коштів до бюджету. Тому за таких обставин зменшення розміру митних платежів можливе тільки шляхом обману, тобто за умови заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та/або надати з цією ж метою документів, що містять такі відомості. І це повністю кореспондує з нормами статті 485 та частини 6 статті 69 МК України, які визначають виключні випадки притягнення декларанта до відповідальності за порушення, пов'язані з класифікацією товару.

Вказує на те, що у митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не заявляла, документи з неправдивими відомостями до митниці не подавала.

Зазначає, що при вирішенні справи митницею порушено норми матеріального права - статей 69, 268, 460, 485 МК України та допущено неправильну кваліфікацію нібито вчиненого правопорушення. Само по собі порушення правил класифікації товарів не є самостійним складом адміністративного правопорушення, тобто не є окремим видом порушення митних правил, за які встановлена адміністративна відповідальність.

Вказує на те, що диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Посилається на те, що вона не мала жодної протиправної мети; в її діях відсутні ознаки порушення митних правил, визначеного ст. 485 МК України; відсутні подія i склад адміністративного правопорушення, визначеного ст. 485 МК України, а провадження у справі проведено не об'єктивно та неповно; справу розглянуто не об'єктивно.

Зазначає, що при притягненні її до адміністративної відповідальності допущено обмеження її прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бо про дату, час та місце складання протоколу, що забезпечило б її право на захист з залученням захисника, митниця її не повідомила. Протокол був складений та роздрукований без її присутності у зоні митного контролю, доступ до якої їй, як сторонній особі, заборонений.

Посилається на те, що у постанові неправдиво зазначено дату набрання її законної (юридичної) сили - 25 серпня 2018 року. Посилається на те, що постанова нею оскаржена у встановленому порядку з дотриманням строків оскарження, тому вона законної (юридичної) сили не набрала до прийняття судом рішення у справі.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправними дії посадових осіб ОСОБА_2 митниці ДФС при порушенні справи про порушення митних правил та при винесені постанови. Визнати протиправною та скасувати повністю постанову ОСОБА_2 митниці ДФС від 14.08.2018 року № 0198/80600/18 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача ОСОБА_2 митниці ДФС України ОСОБА_3 надав до суду відзив на позов в якому проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Вказував, що в графі 31 митної декларації декларантом ОСОБА_1 наведений опис товарів, який не відповідає коду товару, вказаному в графі 33 даної митної декларації і це свідчить про вчинення нею протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів шляхом заявлення в митній декларації невірного коду УКТ ЗЕД і в повній мірі підтверджує наявність в діях ОСОБА_1 суб'єктивної та обєктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Посилався на те, що факт перерахування на рахунок митниці коштів ТОВ «Сміт Сервісез Юкрейн», сплачених авансовим платежем заздалегідь до подачі декларації як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів, не звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Наполягав на тому, що для кваліфікації дій особи за ст. 485 МК України не обов'язкова наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або ухилення від сплати митних платежів і правопорушення за цією статтею може бути вчинено як з умисною формою вини, так і з необережності. Вказував, що для кваліфікації дій за ст. 485 МК України не мають значення мотив і мета їх вчинення, а також чи настали від цього шкідливі наслідки.

Наполягав на тому, що диспозиції ст. 485 МК України не має норм, які вказують лише на наявність прямого умислу в діях осіб які вчинили правопорушення, отже суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується умисною або необережною (самовпевненість або недбалість) формами вини.

Посилався на те, що для застосування ст.268, 460 МК України відсутні підстави, оскільки дії позивача не є помилкою, бо відповідають опису диспозиції ст.485 Митного кодексу України і митна декларація № UА806020/2018/206006 була нею подана до митого оформлення і митницею був присвоєний порядковий номер та розпочато митне оформлення, тобто ця декларація є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення і декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. До того ж, ОСОБА_1 під час митного оформлення цієї декларації не зверталась з письмовим зверненням щодо внесення змін або відкликанням даної декларації.

Вказував, що посилання у позові на незастосування митницею частини 6 ст. 69 МК України є безпідставним, оскільки зазначена норма регулює питання відповідальності декларанта при класифікації товару органом доходів і зборів виключно у складному випадку і не застосовується, якщо випадок класифікації товару є нескладним.

Посилався на те, що в усіх графах протоколу про порушення митних правил наявний підпис ОСОБА_1 і жодних зауважень щодо процедури складання протоколу ОСОБА_1 у протоколі про порушення митних правил не було зазначено. При складанні протоколу про порушення митних правил 24.05.2018 р. у ОСОБА_2 митницю ДФС з боку ОСОБА_1 не надходило письмових звернень щодо залучення захисника.

Посилався на ч.1 ст. 291 КУАП, якою передбачено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови та статтю 289 КУАП, якою встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушенню може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, тому винесена 14.08.2018 р. ОСОБА_2 митницею ДФС постанова в справі про порушення митних правил № 0198/80600/18 набрала законної (юридичної) сили 25.08.2018 р.

Наполягав на тому, що до відповідальності за порушення митних правил ОСОБА_1 притягнута обґрунтовано, постанова ОСОБА_2 митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0198/80600/18 від 14 серпня 2018 року винесена законно, підстав для їх скасування не вбачається. Просив в задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору відповідачем викладено письмово та надано до суду у заявах по суті справи, визначених КАС України (відзив, заперечення). Жодних доказів до суду відповідач не надав. Свої заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору відповідач обґрунтовував доказами, наданими позивачем.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та позивач до суду не надавали, справу розглянуто у відповідності з нормою ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що 23.05.2018 р. агентом з митного оформлення ТОВ "КФ "Лаврік" ОСОБА_1 подано до ОСОБА_2 митниці ДФС митну декларацію №UА806020/2018/206006. У графу 33 цієї декларації нею внесено код УКТЗЕД НОМЕР_2, який при виконанні митних формальностей митницею змінено рішенням про визначення коду товару №КТ-UА-201 на код УКТЗЕД НОМЕР_1. Це рішення прийнято митницею виключно на підставі поданих ОСОБА_1 документів, які є достовірними.

Свою помилку у коді УКТЗЕД ОСОБА_1 визнала.

Помилка у коді УКТЗЕД допущена ОСОБА_1 з необережності. Жодних доказів, які б вказували на наявність мотиву у діях ОСОБА_1 або на наявність умислу в її діях відповідачем до суду не надано.

ОСОБА_1 не вносила до митної декларації №UA806020/2018/206006 недостовірні відомості про товар, які необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та не надавала митниці документи, що містять недостовірні відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД.

Факт заявлення ОСОБА_1 у графі 31 митної декларації (опис товару) достовірних відомостей про товар, які відповідають товаросупровідним документам та характеристикам товару, підтверджується змістом графи 31 митної декларації №UA806020/2018/206006, Актом митного огляду №UA806020/2018/206006 від 24.05.2018, змістом товаросупровідних документів:

- рахунок-фактура №С1402490 від 18.05.2018р.;

- авіаційна вантажна накладна №020-58998634 від 18.05.2018 р.;

- специфікація до зовнішньоекономічного договору №478 від 18.05.2018 р.;

- технічний опис товару №б/н від 18.05.2018 р.

Карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA806020/2018/00196 підтверджується та не заперечується відповідачем, що митне оформлення товару за митною декларацією №UА806020/2018/206006 не відбулося, митні платежі за цією декларацією не сплачувались.

На рахунку ОСОБА_2 митниці ДФС ще до подачі митної декларації №UА806020/2018/206006 перебували грошові кошти для забезпечення сплати митних платежів у достатньому розмірі для сплати податків за цією декларацією, перераховані імпортером товару ТОВ «Сміт Сервісез Юкрейн» авансовим платежем як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів. З рахунків ОСОБА_2 митниці ДФС до державного бюджету кошти перераховує виключно ОСОБА_2 митниця ДФС.

Митницею письмове повідомлення щодо складання протоколу з зазначенням дати, часу та місце його складання ОСОБА_1 не направлялось. Протокол складено та роздрукований у службовому приміщенні відділу митного оформлення ОСОБА_2 митниці ДФС, доступ до якого ОСОБА_1 заборонений.

Постанова ОСОБА_2 митниці ДФС від 14.08.2018 року у справі про порушення митних правил №0198/80600/18 оскаржена ОСОБА_1 20.08. 2018 року до Ленінського районного суду м. Полтави до закінчення строку оскарження і законної сили не набрала.

Як вбачається зі змісту протоколу про порушення митних правил, підставою для його складання стало заявлення в митній декларації № UА806020/2018/206006 невірного коду згідно УКТ ЗЕД (графа 33 МД). Жодних інших порушень, допущених ОСОБА_1 при оформленні вищезазначеної митної декларації, крім зазначення невірного коду товару, в тому числі при заповненні графи 31, яка містить опис товару, під час проведення митних процедур працівниками ОСОБА_2 митниці ДФС не було виявлено.

Згідно Постанови в справі про порушення митних правил №0198/80600/18 від 14.08.2018 року, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стали її дії як агента з митного оформлення, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом заявлення в митній декларації № UА806020/2018/206006 невірного коду згідно УКТ ЗЕД.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Тому суд відхиляє доводи ОСОБА_2 митниці ДФС, обґрунтовані тим, що позивача притягнуто до відповідальності нібито за невірно наведений нею опис товару в графі 31 митної декларації або за невідповідність цього опису відомостям з товаросупровідних документів.

Судом встановлено, що заявлений ОСОБА_1 в графі 31 митної декларації опис товару відповідає товаросупровідним документам, а вказаний нею у гр. 33 код товару містить описку, спричинену її неуважністю.

Стаття 485 МК України передбачає відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

ОСОБА_1, як агентом з митного оформлення в митній декларації UА806020/2018/206006 від 23.05.2018 року були зазначені правдиві відомості щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), щодо ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару, а також правдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, які узгоджуються з товаросупровідними документами.

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України утворюють дії, зокрема, щодо надання декларантом неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Сам по собі факт невірного визначення коду товару за УКТЗЕД у митній декларації, за умови подання декларантом правдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до норми ст. 485 МК України для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідна наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або ухилення від сплати митних платежів, що об'єктивно свідчить про те, що вказане правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, а тому лише зазначення невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що дії особи були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Зазначення невірного коду товару в митній декларації не може бути доказом того, що дії декларанта направлені на умисну недоплату податків та зборів та доказом вини у формі прямого умислу. Відповідачем не надано до суду доказів, що ОСОБА_1 мала умисел на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру. Зазначений помилково невірний код товару за УКТЗЕД не є доказом того, що вказані дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Наявність складу правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, у діях декларанта або особи, уповноваженою на декларування, буде виключно у разі, якщо товар було класифіковано на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації, що безпосередньо і суттєво вплинуло на класифікацію товару за УКТ ЗЕД. Сама ж невірна класифікація товару декларантом не створює склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості висновків, зроблених в оскаржуваній постанові в справі про порушення митних правил, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 заявила неправдиві відомості щодо звичайного торговельного опису товару з метою ухилення від сплати митних платежів та в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України.

Само по собі порушення правил класифікації товарів не є самостійним складом адміністративного правопорушення, тобто не є окремим видом порушення митних правил, за які встановлена адміністративна відповідальність.

У статті 485 МК України відповідальність для заявника (декларанта) встановлена не за неправильне визначення певного коду товару за УКТ ЗЕД (у разі наявності якого митниця самостійно приймає рішення про визначення коду товару), а за заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно товару, які враховуються при його класифікації віднесення до тієї чи іншої позиції за УКТ ЗЕД.

ОСОБА_2 митниця ДФС згідно своїх повноважень та обов'язків приймає остаточне рішення - яким має бути код товару у митній декларації. Тому заниження податкового зобовязання стане можливе тільки у разі заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно товару, які враховуються при його класифікації - віднесення до тієї чи іншої позиції за УКТ ЗЕД.

Відповідно до норми ст. 485 МК України для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідна наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або ухилення від сплати митних платежів, що об'єктивно свідчить про те, що вказане правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, а тому лише зазначення невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що дії особи були направлені на умисну несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Відповідач не надав до суду доказів того, що дії ОСОБА_1 були умисними, а не помилковими, і ці дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, при тому, що на час подачі митної декларації імпортер товару - ТОВ "Сміт Сервісез Юкрейн" - авансовим платежем уже перерахував необхідну суму коштів на рахунок ОСОБА_2 митниці ДФС.

ОСОБА_1 не вносила в митну декларацію недостовірні відомості про товар, які необхідні для визначення його коду згідно з УКТ ЗЕД, та не надавала митниці документи, що містять недостовірні відомості, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Жодних невідповідностей, неповноти або недостовірності інформації стосовно опису та характеристик цього товару, необхідних для його класифікації за УКТ ЗЕД, ОСОБА_2 митницею ДФС не виявлено, що свідчить про відсутність у неї мотиву для неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру на користь ТОВ "Сміт Сервісез Юкрейн".

ОСОБА_1 письмово заявила суду, що не бажала настання жодних шкідливих наслідків при декларуванні товару та не мала жодного мотиву для неправомірного зменшення розміру платежів на користь ТОВ «Сміт Сервісез Юкрейн».

Відповідачем не надано до суду жодних свідчень та доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисної форми вини при зазначені у митній декларації коду товару за УКТЗЕД.

Суд критично оцінює висновки відповідача, що зміст диспозиції ст. 485 МК України не має норм, які вказують на наявність прямого умислу в діях осіб які вчинили правопорушення, отже суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується умисною або необережною (самовпевненість або недбалість) формами вини; що порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України, може бути вчинено з необережності і для кваліфікації дій особи за статтею 485 МК України немає необхідності досліджувати наявність спеціальної протиправної мети у діях особи.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, а тому лише зазначення невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що дії особи були направлені на умисну несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Тому суд приходить до висновку що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Згідно ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, дії ОСОБА_2 митниці ДФС при порушенні справи про порушення митних правил №0198/80600/18 та при винесені постанови ОСОБА_2 митниці ДФС №0198/80600/18 є протиправними.

Відповідно до статті 268 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, якщо такі помилки не допускаються систематично.

Згідно статті 460 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої МК України.

Судом достовірно встановлено, що помилка ОСОБА_1 при заповненні коду товару за УКТ ЗЕД у гр. 33 митної декларації не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Суд критично оцінює висновки відповідача, що дії ОСОБА_1 не є помилкою, оскільки відповідачем не доведено наявність спеціальної протиправної мети у її діях.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 митницею ДФС порушено норми статті 268 МК України та норми статті 460 МК України, відтак дії ОСОБА_2 митниці ДФС при порушенні справи про порушення митних правил №0198/80600/18 та при винесені постанови ОСОБА_2 митниці ДФС №0198/80600/18 є протиправними.

Згідно статті 69 МК України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Аналізуючи норми статті 69 МК України, суд приходить до висновку, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів застосовуються виключно у разі одночасного настання наступних обставин:

- органом доходів і зборів було прийняте рішення про класифікацію товарів;

- це рішення прийнято у складному випадку;

- це рішення прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Судом встановлено, що при митному оформленні митної декларації UА806020/2018/206006 від 23.05.2018 року органом доходів і зборів - ОСОБА_2 митницею ДФС рішення про класифікацію товарів прийнято не у складному випадку на підставі наданих ОСОБА_1 достовірних документів та достовірної інформації.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 митницею ДФС порушено норми частини 6 статті 69 МК України, відтак дії ОСОБА_2 митниці ДФС є протиправними.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що відсутність складного випадку класифікації товарів надає митниці право застосовувати штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів. Відповідно до вимог частини 6 статті 69 МК України відсутність складного випадку класифікації товарів уже виключає можливість застосовування штрафів та інші санкції у зв'язку з неправильною класифікацією товарів. Штрафи за порушення, виявлене у зв'язку з неправильною класифікацією товару за УКТ ЗЕД, застосовуються виключно якщо органом доходів і зборів було прийняте рішення про класифікацію товарів; це рішення прийнято у складному випадку; невірна класифікація товару у рішенні митниці відбулася саме внаслідок поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Згідно ст. 498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 митницею ДФС ОСОБА_1 письмово про дату, час та місце складання протоколу №0198/80600/18, що забезпечило б її право на захист з залученням захисника, не повідомлялась.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що встановлений статтею 494 МК України порядок складання протоколу про порушення митних правил не містить процедури запрошення особи для складання протоколу.

Складення протоколу про порушення митних правил за відсутності особи, яка притягується до відповідальності, можливо лише тоді, коли встановлено факт її відсутності на території України, або коли особа, відносно якої такий протокол має бути складений, була належним чином повідомлена про його складання, цю особу викликано до митниці ДФС запрошенням, однак вона не зявилась, не повідомивши про причини. У запрошенні мають зазначатись куди й до кого особа повинна зявитися, а також день і час.

Вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 2- 4 додатку № 7 до Конвенції, які застосовуються і при розгляді справ про адміністративне правопорушення, закріплено право особи на справедливий суд, що включає в себе право на доступ до матеріалів справи, право на захист та юридичну допомогу, право на надання доказів, проведення експертизи та залучення свідків, право бути повідомленим про час та місце слухання справи та присутнім при розгляді його справи судом. Крім того, особа має право бути негайно і детально проінформована зрозумілою для нього мовою компетентним органом державної влади про характер та причини обвинувачення, мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту та захищати себе особисто чи використовувати захисника.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Необхідність застосування у справах про порушення митних правил також прямо передбачена п.3 ч.1 ст.8 МК України.

Відповідно до статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Саме з урахуванням наведених положень законодавства посадова особа митниці, яка склала протокол про порушення митних правил, мала застосувати норму, яка не надає їй права складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення без належного повідомлення особи, відносно якої такий протокол має бути складений.

Норма ч.3 ст.494 МК України лише встановлює наслідки нез'явлення належним чином повідомленої особи для складання протоколу. Між тим, на орган владних повноважень покладається обов'язок повідомити особу про дату, час та місце складання протоколу, що забезпечує право на захист та справедливий баланс інтересів та інших принципів, дотримання яких є необхідним згідно ч.2 ст.2 КАС України.

Саме таке застосування ч.3 ст.494 МК України відповідає вимогами як ст.6 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та ст.2-4 додатку №7 до Конвенції, які застосовуються і при розгляді справ про адміністративне правопорушення, так і ч.5 ст.494 МК України, відповідно до якої у разі складення протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, роз'яснюються її права, передбачені статтею 498 цього Кодексу, та повідомляється про можливість складання протоколу за участю захисника.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 митниця ДФС не повідомила ОСОБА_1 про дату, час та місце складання протоколу про порушення митних правил №0198/80600/18, не повідомила про можливість складання протоколу за участю захисника, чим порушили її право на захист, на справедливий баланс інтересів та інших принципів, дотримання яких є необхідним згідно ч.2 ст.2 КАС України.

Суд відхиляє доводи відповідача, що 24.05.2018 р. у ОСОБА_2 митницю ДФС з боку ОСОБА_1 не надходило письмових звернень щодо залучення захисника під час складання протоколу про порушення митних правил №0198/80600/18. Адже відповідач не наводить жодних аргументів у який спосіб ОСОБА_1 мала дізнатись про дату, час та місце складання відносно неї протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, але й практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми Законів України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обовязковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельник проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, того факту, що зазначення позивачем невірного коду товару в митній декларації, на переконання суду, не може бути доказом того, що її дії були направлені на умисну недоплату податків і зборів та доказом вини у формі прямого умислу, тобто недоведеність того, що позивач мала умисел на ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, і те, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості висновків, зроблених в оскаржуваній постанові в справі про порушення митних правил, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, з огляду на наявність істотних порушень чинного законодавства при притягненні ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил та обмеження у реалізації прав, гарантованих чинним законодавством, зокрема, права на захист, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 6-12, 77, 90, 159-161, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії посадових осіб ОСОБА_2 митниці ДФС при порушенні справи про порушення митних правил №0198/80600/18 та при винесені постанови ОСОБА_2 митниці ДФС №0198/80600/18.

Визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_2 митниці ДФС від 14.08.2018 року у справі про порушення митних правил № 0198/80600/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 57158 гривень 76 копійок (п'ятдесят сім тисяч сто п'ятдесят вісім гривень сімдесят шість копійок), а провадження по справі закрити.

У відповідності до ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4