Справа № 216/6605/14-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №216/6605/14-а (2-а/216/10/15)

адміністративне провадження №К/9901/1618/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31 березня 2015 року (головуючий суддя Бондарєва О.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2015 року (головуючий суддя Панченко О.М., судді: Коршун А.О., Чередниченко В.Є.) у справі №216/6605/14-а (2-а/216/10/15) за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року представник позивачів звернувся в їх інтересах до суду з позовом, в якому просив:

- визнати невиконання відповідачами судових рішень у справах №2а-75/10 відносно ОСОБА_1, №2а-364/2010 відносно ОСОБА_2, №2а-280/2010 відносно ОСОБА_3, №2а-71/11 відносно ОСОБА_4 №2а-453/11 відносно ОСОБА_1, щодо нарахування та виплати державної та додаткової пенсій протиправними, та такими, що порушують їх права;

- зобов'язати відповідача-1 нарахувати та сплатити державну та додаткову пенсії: ОСОБА_1 у справі №2а-75/10 за період часу з 10.09.2008 року по 24.06.2010 року - 109 674 грн., у справі №2а-453/2011 з 24.06.2010 року - 294744,90 грн.; ОСОБА_2 у справі №2а-364/2010 - 295 040 грн.; ОСОБА_3 у справі №2а-280/2010 - 220 894,84 грн.; ОСОБА_4 у справі №2а-71/2011 - 189 864 грн., та стягнути вказані суми з відповідача-1 на користь позивачів;

- стягнути з відповідача-1 компенсацію за несвоєчасну виплату державної та додаткової пенсії, на користь: ОСОБА_1 у справі №2а-75/10 у розмірі 38 456 грн., у справі №2а-453/2011 - 53 261 грн.; ОСОБА_2 у справі №2а-364/2010 - 61 231 грн.; на користь ОСОБА_3 у справі №2а-280/2010 - 51 401 грн.; на користь ОСОБА_4 у справі №2а-71/2011 - 43 261 грн.;

- стягнути з ОСОБА_5, заступника начальника УПФУ у Центрально-міському районі м.Кривого Рогу, ОСОБА_6, начальника відділу з призначення пенсії, у солідарному порядку моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. пропорційно на користь позивачів.

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду вмотивована тим, що покладенні судом зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсій позивачам, Управлінням Пенсійного фонду України, в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Фонду, - виконані. Решта вимог позову, стосовно стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Центрально-Міському районі міста Кривого Рогу на користь позивачів сум за рішенням суду та компенсації за несвоєчасну виплату державної та додаткової пенсій, заявлені до неналежного відповідача, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Суд також не знайшов підстав для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди з начальника відділу призначення пенсій УПФ України у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, оскільки позивачами не доведені моральні страждання.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін, проте вказано про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не з'ясування порядку оскарження дій суб'єкта владних повноважень при виконанні рішення суду, що набрало законної сили, а також дотримання строків, які встановлені для такого оскарження, однак це не призвело до прийняття незаконного рішення.

Ухвала суду вмотивована тим, що зобов'язання до виконання рішення суду, що набрало законної сили, не може бути здійснено шляхом звернення до суду з позовом про визнання протиправним такого невиконання.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачі через свого представника подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм Конституції України, практики Європейського суду з прав людини, а також норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відмова в задоволенні цього позову створює прецедент щодо можливості невиконання судових рішень, які набрали законної сили.

У запереченнях на касаційну скаргу орган Пенсійного фонду просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої ст.341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що питання виконання судових рішень врегульовано окремим порядком, відмінним від позовного провадження.

Так, колегія суддів погоджується з доводами скаржників, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим до його виконання. За невиконання рішення суду винні особи несуть відповідальність згідно з законом.

Зокрема, ст. 382 Кримінального кодексу України (в редакції чинній на час ухвалення судових рішень) передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Також законодавством передбачена можливість судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, порядок встановлення і здійснення якого регламентований статтею 267 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

За змістом наведеної статті, встановлення судового контролю може здійснюватися за ініціативою особи, на користь якої ухвалено постанову суду, шляхом подання нею заяви в порядку ст.267 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду (ч.9, чт.10 ст.267 КАС України).

Передбачено й право учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб

Тобто, законодавством закріплений окремий порядок встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (або шляхом подання заяви в порядку ст.267 КАС України або подання позову до державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби).

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що подання окремого позову про зобов'язання пенсійний орган виконати судове рішення свідчить про обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав, оскільки не відновлює і не може відновити порушені, як на думку позивачів, права, свободи та інтереси, які вже були захищені судом у іншій справі.

Доводи скаржників, що суди попередніх інстанцій фактично підтримали дії відповідачів щодо невиконання судових рішень, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції роз'яснено спеціальний порядок встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, що виключає можливість звернення заінтересованої особи до суду в загальному порядку (в порядку позовного провадження).

Отже, вимоги позивачів, пов'язані з питаннями виконання судового рішення, повинні розглядатись в порядку судового контролю за виконанням останнього.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до обов'язковості виконання судових рішень, що, на думку суду касаційної інстанції, не є спірним і не впливає на висновки суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції надано правильну правову оцінку обставинам справи та ухвалено рішення із застосуванням тих норм матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню, правильно вказано на допущені порушення норм права судом першої інстанції, проте, яким зроблено правильний висновок по суті - про відмову в позові, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2015 року у справі №216/6605/14-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду