Справа № 0340/1480/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1480/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Луцького об`єднаного міського військового комісаріату (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності у формі відмови у надісланні документів, доданих до заяви від 02.02.2018 року, на розгляд комісії Міністерства оборони України та зобов`язання надіслати зазначені документи на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 13.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріали.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було неправомірно відмовлено у надісланні документів на розгляд комісії Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю її сина, ОСОБА_2 , смерть якого настала в зв`язку із захворюванням набутим під час проходження військової служби. Дана відмова обґрунтована тим, що згідно норм Закону України «Про соціально правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця, смерть якого настала після звільнення зі служби не передбачається. Позивач не погоджується з таким висновком відповідача тому звернулася за захистом своїх прав у суд.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, мотивуючи це тим, що частиною другою статті 16 Закону України «Про соціально правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко врегульовано питання про те, що виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця, смерть якого настала після звільнення зі служби, не передбачається. Дана норма Закону є імперативною і розширенню чи добровільному трактуванню не підлягає.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву заперечила проти доводів представника відповідача, вказавши, що відповідач звужено тлумачить норму статті 16 Закону України «Про соціально правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виключаючи з неї осіб, які були придатними до військової служби, виконували обов`язки військової служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків служби, були звільнені з військової служби за станом здоров`я.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.03.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з військової служби, у зв`язку з непридатністю до військової служби через захворювання, отримане ним під час проходження військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер (а. с. 16).

Протоколом Військово-лікарської комісії Західного регіону №859 від 18.11.2016 року встановлено, що захворювання і причина смерті ОСОБА_2 пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 17).

Позивач, ОСОБА_1 є матір`ю померлого (а. с. 15) і відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни (а. с. 20).

02.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Луцького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою щодо направлення її документів для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю сина (а. с. 18).

Луцький об`єднаний міський військовий комісаріат листом від 07.02.2018 року №447 відмовив у надсиланні таких документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, у зв`язку з відсутністю правових підстав, а саме частиною другою статті 16 Закону України «Про соціально правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко врегульовано питання про те, що виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця, смерть якого настала після звільнення зі служби, не передбачається (а. с. 19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.

Відповідно до статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а)вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б)вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в)навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г)подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, законодавством визначено перелік підстав, за наявності яких призначення і виплата відповідної одноразової грошової допомоги не здійснюються, разом з тим, жодна з цих обставин не була підставою для не прийняття висновку стосовно можливості виплати заявниці одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби (постанова Верховного Суду від 06.02.2018 року справа №761/18099/15-а).

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Вказане кореспондується з положеннями пункту 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві ,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 (надалі Порядок №975), відповідно до яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і п. 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Враховуючи зазначене, висновок відповідача, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу є помилковим, а тому є обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у надісланні документів позивача для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Оскільки звернення про направлення пакету документів позивача для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю сина, відповідач належним чином не виконав, то суд зобов`язує останнього розглянути це звернення згідно з вимогам чинного законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений згідно з квитанцією №0.0..1 від 01.08.2018 року (а. с. 2).

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність у формі відмови Луцького об`єднаного міського військового комісаріату надіслати документи ОСОБА_1 , додані до заяви від 02.02.2018 року, на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Зобов`язати Луцький об`єднаний міський військовий комісаріат надіслати документи ОСОБА_1 на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Луцького об`єднаного міського військового комісаріату (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Теремнівська, 85А, ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер