Справа № 742/2677/18
Суддя: Циганко М. О.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/77/18
Єдиний унікальний № 742/2677/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого - судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Чміль С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області лейтенанта поліції Петрусенка Олега Павловича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП №1 Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області лейтенанта поліції Петрусенка Олега Павловича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 07 серпня 2018 року інспектором СРПП №1 Петрусенком О.П. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №131586, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення на підставі ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач 07 серпня 2018 року о 07 год. 08 хв. в м.Прилуки по вул.Гвардійська, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1, який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів, був переобладнаний з порушенням вимог, норм та стандартів, що стосуються безпеки руху, а саме демонтоване одне сидіння в транспортному засобі, де згідно Свідоцтва про реєстрацію зазначено 23, а в наявності 22 сидіння, та під час керування транспортним засобом користувався засобом зв»язку, тримав її в руці, який не обладнаний технічними пристроями, що дозволяє вести розмову без допомоги рук. Позивач не погоджується із вказаною постановою, оскільки вважає, що вона складена безпідставно та необґрунтовано. Частиною ч.1 ст.121-2 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Проте, позивач здійснюючи регулярні пасажирські перевезення пасажирів на міжміському маршруті Прилуки-Київ, в салоні автомобіля мав зняте одне пасажирське сидіння, тобто здійснював перевезення пасажирів в меншій кількості, ніж технічно можливо. Крім того, зняття сидіння не являється переобладнанням транспортного засобу та відповідно порушенням стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. При цьому, під час керування транспортним засобом, позивач не користувався жодними засобами зв»язку. Натомість поліцейський при винесенні постанови не взяв до уваги відповідні пояснення позивача та надані ним ліцензію, дозвіл на перевезення пасажирів, витяг з дозволу, схему маршруту та інші документи, та не дослідив обставини справи в сукупності, та за результатами необ'єктивного та однобічного розгляду справи виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 КУпАП із накладенням штрафу, тому позивачем і подано позов про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

В судове засідання позивач не з»явився, проте його представник адвокат ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи…(ч.1 ст.283 КУпАП).

З описової частини Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №131586 від 07 серпня 2018 року, складеної відповідачем вбачається, що ОСОБА_1 07 серпня 2018 року о 07 год. 08 хв. в м.Прилуки по вул.Гвардійська, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1, який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів, був переобладнаний з порушенням вимог, норм та стандартів, що стосуються безпеки руху, а саме демонтоване одне сидіння в транспортному засобі, де згідно Свідоцтва про реєстрацію зазначено 23, а в наявності 22 сидіння, та під час керування транспортним засобом користувався засобом зв»язку, тримав її в руці, який не обладнаний технічними пристроями, що дозволяє вести розмову без допомоги рук

Проте, ч.1 ст.121-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

За таких обставин, оскільки вказаною статтею передбачена відповідальність за перевезення пасажирів на міжміських маршрутах, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортних засобів, а не за перевезення пасажирів у меншій кількості ніж це передбачено вказаною технічною характеристикою транспортного засобу, тобто при складенні постанови про адміністративне правопорушення поліцейський в порушення вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з'ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Крім того, ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, жодних доказів, щодо користування ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом засобом зв»язку, який він тримав в руці та який не обладнаний технічними пристроями, що дозволяє вести розмову без допомоги рук, суду відповідачем не надано.

Виходячи з вимог ч.2 ст.77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч.5 ст.77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (статті 3,8 Конституції України, ст.8 КАС України).

Зі змісту частини 3 ст.62 Конституції України убачається, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч.1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених в тому числі статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Таким чином суд вважає, що розгляд справи інспектором СРПП №1 Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області лейтенанта поліції Петрусенком О.П. носив формальний характер, без з»ясування вини особи в його вчиненні, а також з'ясування інших обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст.36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зокрема, санкцією ч.1 ст.121-2 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170 грн.).

Санкція ч.2 ст.122 КУпАП, передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти п»яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.) або 50 штрафних балів.

Проте, як вбачається з Постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК №131586 від 07 серпня 2018 року, поліцейським накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 КУпАП на підставі ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн., тобто в порушення норм ст.36 КУпАП, при вчиненні ОСОБА_1 кількох адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядалися поліцейським, стягнення ним накладено поза межами санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Тому позов слід задовольнити частково, оскільки через процесуальні порушення допущені при розгляді справи, тобто неналежну процесуальну форму дій поліцейського, суд позбавлений можливості висловитися про відсутність або наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, а встановлення таких обставин виходить за межі предмету дослідження судом в конкретній справі.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, в тому числі, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За такого, дії поліцейського щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121-2, ч.2 ст.122 КУпАП слід визнати протиправними та скасувати постанову серії НК №131586 від 07 серпня 2018 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення - штраф в розмірі 680 грн., як таку, що винесена за умови неповного з'ясування усіх обставин справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 121-2, 122, 245, 280, 293 КУпАП та ст.ст.2, 6,241-246, 255, 263, 295, 371, 382, п.10, п.п.15.5 п.15 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області лейтенанта поліції Петрусенка Олега Павловича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №131586, винесену 07 серпня 2018 року інспектором СРПП №1 Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області лейтенанта поліції Петрусенком Олегом Павловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-2, ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення направити на новий розгляд до Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області.

В іншій частині позову- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Циганко