Справа № 753/15614/18
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-ваі/753/1/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ЦИМБАЛ І.К. розглянувши заяву ОСОБА_2, про відвід судді Щасної Тетяни Василівни від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАп -

ВСТАНОВИВ

24.07.2018 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення адміністративної відповідальності ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство).

25.07.2018 вказаний адміністративний матеріал був переданий судді Щасній Т.В. згідно автоматичного розподілу.

08.08.2018 особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, подав заяву про відвід судді Щасній Т.В., із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 побачив на одному з Інтернет ресурсів, опис суддівської кар'єри судді та інформацію про кар'єру її родичів, а також про кількість скарг від громадян щодо діяльності судді, у зв'язку з чим вважає, що суддею внесені неправдиві відомості у декларацію доброчесності, а також ОСОБА_2, вважає що суддя не зможе забезпечити право останнього на справедливий суд.

Для розгляду заяви про відвід на 25.09.2018 заявник не з'явився, повідомлений належним чином, проте його неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши заяву, додаток до останньої, а саме копію роздруківки із Інтернет сайту, вважаю, заяву ОСОБА_2 необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Стаття 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р; Конвенція набула чинності для України 11 вересня 1997 р.

Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов'язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Завдання Конвенції, полягає в тому, щоб вирішувати проблеми в загальнихінтересах виходячи з підстав публічної політики, тим самим підвищуючи стандарти захисту прав людини і розширювати судову практику в області прав людини у державах - учасницях.

В розумінні Конвенції низка адміністративних правопорушень мають характер кримінальних, адже передбачають стягнення у вигляді адміністративного арешту та громадських робіт (обмеження свободи та особистої недоторканості в розумінні статті 5 Конвенції, що звичайно обумовлює необхідність поширення гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду, право на справедливий судовий розгляд, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць.

Справедливість під час провадження необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи у цілому «Далос проти Угорщини» (Dallos v. Hungary)

Одним з критеріїв гарантії права на справедливий судовий розгляд, згідно з пунктом 1 статті 6, є розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

Кожний суддя стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості повинен відмовитись від розгляду справи. Правосуддя має не тільки здійснюватися, але й повинно також демонструватись «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta).

На сьогоднішній день чинний КУпАП не містить положень щодо відводу судді. Європейський суд у рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta), висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Таким чином, забезпечення права особи, ОСОБА_2 на справедливий судовий розгляд незалежним та неупередженим судом, а також унеможливлення зловживання таким правом, вимагає застосування практики ЄСПЛ, як єдиного джерела права, яке регулює відповідні процедури.

При визначенні того, чи може орган вважатися «незалежним», ЄСПЛ бере доуваги так такі критерії «Фіндлі проти Сполученого Королівства» (Findlay v. theUnitedKingdom)]: порядок призначення його членів та тривалість терміну їх повноважень; існування гарантій від зовнішнього тиску; чи володіє орган зовнішніми ознаками незалежності.

Для того щоб визначити, чи можна вважати суд незалежним згідно з пунктом 1 статті 6, важливим є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти населенню «Саінер проти Туреччини» (Sahiner v. Turkey).

Згідно з Основними принципами незалежності судових органів, схваленими резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 29 листопада та 13 грудня 1985 р., незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов'язані поважати незалежність судових органів і дотримуватися її (пункти 1 та 7).

При визначенні того, чи є обґрунтованими побоювання в тому, що певні суди позбавлені незалежності та неупередженості, думка обвинуваченого є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можуть його сумніви бути об'єктивно обґрунтованими «Інкаль проти Туреччини» (Incal v. Turkey).

Сумніви в незалежності відсутні, коли у об'єктивного спостерігача не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається «Кларк проти Сполученого Королівства» (Clarke v. TheUnitedKingdom).

Пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб суд, який підпадає під його дію, був неупередженим.

Європейський суд визначає два критерії оцінки неупередженості.

Суб'єктивний підхід, необхідність переконатися в суб'єктивному звинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі. З точки зору такого підходу, особиста безсторонність судді презюмується за відсутності доказів зворотного «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus), демонстрація суддею ворожості або злого умислу «Де Кюббер проти Бельгії» (DeCubber v. Belgium).

В свою чергу, об'єктивний підхід, полягає у тому, щоб визначити, чи були надані судді достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо цього «Грівз проти Сполученого Королівства» (Grieves v. TheUnitedKingdom).

Національне законодавство повинно демонструвати особливу увагу до процедури усунення всіх обґрунтованих сумнівів в неупередженості судді або суду і надавати можливість забезпечити спробу усунути причини таких сумнівів «Пьерсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium).

Одним з механізмів забезпечення справедливого судового розгляду є право на відвід судді у передбачений законом спосіб. Будь який, суддя що обґрунтовано підозрюється у відсутності неупередженості, повинен заявити самовідвід «КастільйоАльгар проти Іспанії» (CastilloAlgar v. Spain).

Провівши аналіз доводів викладених у заяві ОСОБА_2 як з точки зору об'єктивного так і суб'єктивного підходу, вважаю, що заява ОСОБА_2 не містить об'єктивно обґрунтованих сумнівів в незалежності та неупередженості судді Щасної Т.В., доказів зворотного заявником не надано, а за таких обставин виходячи з вище вказаної практики ЄСПЛ особиста безсторонність судді Щасної Т.В. у розгляді адміністративного матеріалу стосовно ОСОБА_2 призюмується і не може ставитись під сумнів у зв'язку з обставини зазначеними заявником.

Вважаю, заява ОСОБА_2 ґрунтується виключно на формальних міркуваннях і зважаючи на викладені в ній доводи, дії ОСОБА_2 можуть свідчити про зловживання правом направленим на затягування розгляду адміністративного матеріалу та/або тиску на суд, що є неприпустимо.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні зави про відвід ОСОБА_2 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: