Справа № 826/5515/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2018 року №826/5515/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови пенсіонеру, позивачу, в переведенні на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, зобов'язавши здійснити переведення, нарахування та виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року з моменту звернення за її призначенням.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5515/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.02.2018 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для переведення її з одного виду пенсії - пенсії за віком на інший вид - пенсії по втраті годувальника, у зв'язку зі смертю годувальника ОСОБА_2. При цьому, відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви позивача, оскільки на підставі наданих позивачем документів не вбачається законних підстав для перерахунку пенсії, тому що підприємство не перереєстровано на підконтрольній території. Вважаючи вказані дії щодо відмови протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

06.09.2018 відповідач направив до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що подані позивачем документи для перерахунку пенсії не мають достатніх правових підстав для задоволення заяви останньої, а документи видані не перереєстрованими органами на підконтрольній території не підлягають реєстрації та виконанню.

Крім того, представником відповідача заявлено клопотання, в якому останній просив замінити у даній справі Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з реорганізацією Правобережного, Лівобережного, Центрального об'єднаних управлінь Пенсійного фонду України в місті Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом злиття у Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.

У силу статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві станом на 02.05.2018 припинено з 27.04.2018 року (Т.1, арк. 34-35).

Таким чином, судом допущено заміну відповідача його правонаступником, а саме: Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві як відповідач замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач).

Відповідно до частини 8 статті 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 перебували на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, як внутрішньо переміщені особи (Т.1, арк. 10-11). Так, ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, що підтверджується посвідченням №137980 (Т.1, арк. 13).

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, 15.02.2018 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою та додатковими документами для переведення її з одного виду пенсії - пенсії за віком, на інший вид - пенсію по втраті годувальника у зв'язку зі смертю годувальника (чоловіка).

Листом від 28.02.2018 року №11193/05 відповідач відмовив у переведенні позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, оскільки на підставі наданих позивачем документів не вбачається законних підстав для перерахунку пенсії, тому що підприємство не перереєстровано на підконтрольній території (Т.1, арк. 9).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 46, 92 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» (далі - Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до абзацу 22 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач отримувала пенсію за віком, проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 (чоловік), який також отримував пенсію за віком, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (Т.1, арк. 12).

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_3, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (пункт 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

У силу пункту 3 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач мала право звернутися до відповідного територіального органу Пенсійного фонду для переведення її на такий вид пенсії, як пенсія у зв'язку з втратою годувальника, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв'язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам (підпункт 2, 3 пункт 2.1 розділ ІІ Порядку № 22-1).

У силу положень абзацу 5 пункту 2.3 розділу ІІ Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії членам сім'ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.

Так, як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, 15.02.2018 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою та додатковими документами для переведення її з одного виду пенсії - пенсії за віком, на інший вид - пенсії по втраті годувальника, у зв'язку зі смертю годувальника (чоловіка).

У той же час, суд звертає увагу, що позивачем не надано заяву про переведення на інший вид пенсії з якою остання зверталась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, а також документів до неї.

Листом від 28.02.2018 року №11193/05 відповідач відмовив у переведенні позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, оскільки на підставі наданих позивачем документів не вбачається законних підстав для перерахунку пенсії, тому що підприємство не перереєстровано на підконтрольній території.

При цьому, відповідач, як на підставу для відмови, посилається на пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, за змістом якої міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям визначено забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відтак, суд дійшов висновку, що неможливо надати належну правову оцінку відмові відповідача, оскільки позивач у своєму адміністративному позові та відповідач у листі від 28.02.2018 року №11193/05 посилаються на документи подані до заяви, перелік та зміст яких, суду невідомий через відсутність останніх у матеріалах справи.

Також, суд звертає увагу відповідача, що відповідь надана позивачеві є необґрунтованою, оскільки не зрозуміло, які саме подані позивачем документи стали підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії позивача.

Відповідно до частини 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови пенсіонеру, позивачу, в переведенні на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Водночас, суд прийняв рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а саме: визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови пенсіонеру, позивачу, в переведенні на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв'язку із втратою годувальника є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, у задоволенні вимоги про зобов'язання здійснити переведення, нарахування та виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року з моменту звернення за її призначенням, суд відмовляє, оскільки у матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені копії документів, на які посилаються сторони у заяві та рішенні про відмову, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та зобов'язати відповідача повторно розгляну заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з пунктом 3 частини 2 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн., відтак позивач при зверненні до суду мала сплатити 704,80 грн.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 23.04.2018 №83976, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розгляну заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

4. Позов у іншій частині позовних вимог залишити без задоволення.

5. Присудити здійснені ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 86501, АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 352,80 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко