Справа № 2040/6109/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
04 жовтня 2018 р. справа № 2040/6109/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження відповідно до ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про 1) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 ), яка полягає у не поданні у 15- денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який визнаний інвалідом 1-ої групи внаслідок поранення, контузія і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого наказом МОУ № 530) та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 18.05.2018 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 ) подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який визнаний інвалідом 1-ої групи внаслідок поранення, контузія і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого наказом МОУ № 530) та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним разом з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 18.05.2018 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, -

встановив:

Вимоги позову обґрунтовані тим, що у громадянина настала інвалідність, пов`язана з проходженням дійсної військової служби за призовом. До ОВК були подані всі документи, для складання та направлення висновку до розпорядника бюджетних коштів щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги. Проте висновок не було складено у зв`язку з тим, що 2 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, встановлена позивачу з 09.11.1987р., тобто до набуття чинності Закону України №33597-VІ від 04.04.2006р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги. Крім того, зазначено, що згідно ч.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку із зміною групи інвалідності у 2015р., виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. На думку заявника, ОВК у спірних правовідносинах була вчинена бездіяльність, яка є протиправною. Для захисту права на одержання коштів за виплатою допомоги позивач вважає необхідним обтяжити ОВК обов`язком подати розпорядникові бюджетних коштів висновок з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Відповідач, Харківський обласний військовий комісаріат, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що наявність факту зміни групи інвалідності та настання 2-ої групи інвалідності до набуття Закону України №33597-VІ від 04.04.2006 р. унеможливило складання і направлення висновку щодо призначення йому одноразової грошової допомоги.
Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
За матеріалами справи судом встановлено, що позивач як учасник бойових дій у складі Збройних Сил СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан (де було одержано поранення, що спричинило настання 09.11.1987р. другої групи інвалідності, а 11.09.2015р. - першої групи інвалідності) звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з приводу одержання виплати у порядку ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з настанням події інвалідності 1 групи.
Рішенням владного суб`єкта, оформленим листом від 26.07.2018р. №2222ВСЗ, була створена перешкода у призначенні виплати, адже обласний військовий комісар повідомив про відсутність підстав для складання висновку з подальшим спрямуванням до Міністерства оборони України для прийняття остаточного рішення по суті призначення виплати або відмови у призначенні виплати.
Як з`ясовано судом, підставою для відмови владний суб`єкт обрав судження про те, що 1) друга група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, встановлена позивачу з 09.11.1987р., тобто до набуття чинності Закону України №33597-VІ від 04.04.2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, 2) згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку із зміною групи інвалідності у 2015 р. виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Перевіряючи відповідність закону вчиненого владним суб`єктом у даному спорі діяння управлінського характеру, суд відзначає, що правовідносини з приводу виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги у разі інвалідності унормовані, насамперед, приписами ст.41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.16-164 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.
Так, за визначенням ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Право на отримання цієї допомоги мають військовослужбовці у співвідношенні (залежності) до категорій згідно з Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.
При цьому, суд вважає, що не можуть бути залишені поза увагою і приписи Закону СРСР О всеобщей воинской обязанности, котрий діяв на момент настання події поранення.
Зі змісту свідоцтва про хворобу №619-х від 05.05.1986р. випливає, що отримане позивачем поранення (мінно-вибухове поранення з відривом правої нижньої кінцівки) явно та однозначно має характер бойового (тобто пов`язане як з виконанням обов`язків військової служби, так і з проходженням військової служби в умовах військового часу в цілому), за обставинами місця отримання та умов служби не позбавляє права на одержання спірної виплати.
Оцінюючи приєднані до справи докази та наведені сторонами аргументи, суд зазначає, що подія ушкодження здоров`я позивача припадає на час дійсної військової служби за призовом у Збройних Силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік під час збройного конфлікту на території Демократичної Республіки Афганістан.
Матеріали справи не містять об`єктивних даних, котрі б засвідчували те, що у зв`язку з цією подією позивачу проводились виплати через погіршення стану здоров`я.
Вказана подія спричинила настання інвалідності, що мало місце первісно 09.11.1987р.
Станом на вказану дату національне законодавство України не передбачало проведення виплат одноразової грошової допомоги на користь громадян у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання військового обов`язку при проходженні військової служби за рахунок коштів Міністерства оборони України.
Лише Законом України №328-V від 03.11.2006 р. ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей була викладена у редакції, котра запроваджувала виплату одноразової грошової допомоги саме за рахунок коштів Міністерства оборони України, а не у порядку страхування.
Умовою для проведення будь-якої виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби законодавець в тексті ч. 6 ст. 16 названого закону визначив 1) поранення, 2) настання інвалідності під час проходження військової служби, 3) настання інвалідності не пізніше спливу трьох місяців від звільнення зі служби.
Закон України №328-V від 03.11.2006 р. набрав чинності з 01.01.2007 р. і діяв до Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р. (тобто у період часу з 01.01.2007 р.-31.12.2013р.), яким було змінено порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги.
При цьому, стосовно саме випадку настання інвалідності (п.5 ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р.) законодавець пов`язав право на одержання допомоги або з настанням інвалідності під час проходження служби або з тримісячним строком від настання події звільнення з військової служби, а випадок поранення виокремив з-поміж інших підстав і виклав у п.8 ч.2 ст.16 означеного закону безвідносно до настання інвалідності.
Закон України №5040-17 від 04.07.2012 р. набрав чинності з 01.01.2014 р. і не поширювався на осіб, які одержали одноразову грошову допомогу до цієї події.
Цим же законом було запроваджено правило ч.8 ст.163 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, згідно з яким право на одержання грошової допомоги підлягало реалізації протягом трьох років з дня виникнення.
У матеріалах справи відсутні докази про одержання позивачем одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 р.
Порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги в черговий раз зазнав змін згідно з Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, положення якого набрали чинності з 01.01.2017р.
Унаслідок цього, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII право військовослужбовця строкової служби на одержання одноразової грошової допомоги через інвалідність, спричинену отриманим під час проходження служби пораненням, не пов`язувалось з тримісячним строком від події звільнення з військової служби.
Чергові зміни до Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей були внесені Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII (набрав чинності 07.05.2017 р.) у зв`язку із чим збільшено розмір одноразової грошової допомоги.
Вирішуючи спір, суд зважає на ту обставину, що сторонами визнається факт неодержання громадянином у спірних правовідносинах виплати одноразової грошової допомоги взагалі.
Частиною 8 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р. (котра почала діяти з 01.01.2014 р.) дійсно передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване особою протягом трьох років з дня виникнення.
Норми названого закону не визначають події, котра може бути кваліфікована як дата виникнення права.
Між тим, таке положення міститься у п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом Порядок №975) і визначає датою виникнення права дату встановлення інвалідності.
Окрім того, п. 2 постанови КМУ від 25.12.2013р. №975 було введено у дію правило, згідно з яким особам, які до набрання чинності Порядком №975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: 1) вже призначена допомога виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджено постановою КМУ від 28.05.2008р. №499; Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (затверджено постановою КМУ від 21.02.2007р. № 284; Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів (затверджено постановою КМУ від 21.11.2007р. № 1331; а ще не призначена допомога - призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу слід вважати день встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК.
Позивачу інвалідність другої групи вперше була встановлена 09.11.1987р. Станом на вказану дату право позивача на одержання спірної виплати об`єктивно не існувало, а відтак, жоден процесуальний строк не міг почати перебіг, а тому відповідно не міг і завершитись.
У подальшому з 11.09.2015 р. встановлено безстроково першу групу інвалідності.
Стверджуючи про пропуск позивачем визначеного ч.8 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей строку на ініціювання процедури призначення виплати відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, владний суб`єкт не визначився з приводу дати, з якої має починатись перебіг цього строку.
Посилання ж представника відповідача, що згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку із зміною позивачу групи інвалідності у 2015р. виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, суд вважає необґрунтованим, адже згідно абз. 2 ч. 2 Постанови від 25.12.2013р. №975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції на час встановлення 1-ї групи інвалідності, тобто на час виникнення права на отримання такої грошової допомоги) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення даної норми застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат різниці між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи. В даному випадку, як було зазначено вище, позивачем не було отримано взагалі жодних виплат, передбачених ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей.
Доповнення до цієї статті були внесенні лише 06.12.2016р. згідно із Законом України N 1774-VIII, де зазначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Таким чином, посилання владного суб`єкта на абз.2 ч.4 ст.16-3 Закону суд визнає юридично неспроможними, адже станом на час встановлення зміни групи інвалідності, тобто на час виникнення права на отримання вищезазначеної грошової допомоги, дане положення Закону ще не існувало, а за загальним правилом строк не може закінчитись навіть не розпочавшись.
Розглядаючи справу, суд відмічає, що у силу приписів ч. 6 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується виключно Міністерством оборони України.
Відповідач, обласний військовий комісаріат, у механізмі виплати цієї допомоги не має ані дискреційних повноважень, ані щонайменшої свободи розсуду, адже виконуючи функції уповноваженого органу повинен лише отримати звернення громадянина, зібрати необхідний перелік документів і передати зібрані матеріали до Міністерства оборони України для прийняття рішення по суті питання.
Статтею 3 Конституції України проголошено, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.
Оскільки документи позивача про час, місце та умови проходження військової служби об`єктивно відповідають характеру одержаного поранення під час виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, то з огляду на приписи ст. 3 Конституції України владний суб`єкт був повинен максимально ретельно та поважно поставитись до розгляду звернення громадянина, повно, вичерпно та достеменно з`ясувати усі обставини спірних правовідносин.
Владний суб`єкт цих вимог закону не дотримався, реалізації управлінської функції з додержанням ч.2 ст.19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України не забезпечив, в оформленні документів відмовив, хоча такого повноваження не мав.
Створивши перешкоду у надходженні матеріалів звернення громадянина до Міністерства оборони України, владний суб`єкт тим самим допустив ущемлення публічного інтересу заявника на розгляд і вирішення порушеного питання компетентним суб`єктом права та за встановленою законодавством процедурою.
Розв`язуючи спір, суд зважає, що постановою від 26.06.2018 р. по справі №750/5074/17 (адміністративне провадження №К/9901/44751/18; справа Чернігівського окружного адміністративного суду №750/5074/17) Верховний Суд відійшов від раніше викладеної з даного питання правової позиції, яка полягала в тому, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі №276/322/17 (№К/9901/2174/17), і відмовив у позові громадянина до Міністерства оборони України з тієї підстави, що моментом виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу є дата встановлення інвалідності, котра має настати не пізніше трьох місяців від припинення військової служби.
Оскільки предметом судової перевірки у справі №750/5074/17 була управлінська діяльність саме Міністерства оборони України при вирішенні питання про призначення виплати у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, а предметом судової перевірки у даній справі є управлінська діяльність Харківського обласного військового комісаріату, то висновки Верховного Суду не можуть бути у повній мірі поширені на спірні правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України, звернення громадянина розглянув неналежно, владного обов`язку не виконав, необхідних документів не зібрав, висновку не склав, документів для подальшого вирішення питання не передав.
Отже, факт ущемлення публічного інтересу позивача знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині визнання протиправною бездіяльності владного суб`єкта та обтяження владного суб`єкта обов`язком повторно вирішити порушене зацікавленою особою питання.
Разом із тим, суд не знаходить підстав для імперативного та безальтернативного визначення форми та змісту правової поведінки владного суб`єкта у спірних правовідносинах, бо це питання вже визначено законодавцем у спосіб встановлення такого обсягу управлінської компетенції, котрий наділяє суб`єкта повноваженнями на отримання від зацікавлених осіб документів та їх передачу до Міністерства оборони України, котре і повноважне визначити наявність або відповідність підстав для призначення спірної виплати.
З огляду на викладене, заявлені вимоги в частині покладення на ОВК обов`язку скласти висновок саме про можливість проведення виплати задоволенню не підлягають, позаяк це питання віднесено законодавством до повноважень Міністерства оборони України.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації вcix документів розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України висновку з питання призначення ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (місцезнаходження - 61052, м. Харків, вул. Коцарська, буд. 56, код - НОМЕР_1 ) подати розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України висновок з питання призначення ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у порядку ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
У решті вимог позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.