Справа № 0340/1751/18
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1751/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до ОСОБА_1 відділу міста Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 відділу міста Володимир-Волинський (далі КЕВ м. Володимир-Волинський, відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 273142,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є платником загальнодержавних та місцевих податків і зборів, однак всупереч вимогам статей 36, 38 Податкового кодексу України (далі ПК України) не виконує свого обовязку щодо своєчасності та повноти сплати податків та зборів в порядку і строки, визначені цим Кодексом, в звязку з чим у відповідача виник податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 273142,27 грн. Позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги, однак дані заходи не призвели до повного погашення податкового боргу відповідачем. У звязку із наведеним позивач просить стягнути з відповідача податковий борг по земельному податку в сумі 273142,27 грн. з рахунків у банку, що обслуговують платника податків.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року відкрито провадження у даній справі на підставі статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов №21/1734 від 19 вересня 2018 року (а.с.29-31) відповідач його вимог не визнав, посилаючись на те, що КЕВ м. Володимир-Волинський є структурним органом військового управління в системі Збройних Сил України, неприбутковою установою, яка утримується за рахунок державного бюджету. Накопичення суми податкової заборгованості зумовлено ненаданням коштів розпорядником вищого рівня, що виключає вину відповідача, а податковий борг повинен стягуватись із Міністерства оборони України, як із користувача земель оборони, до сфери управління якого належить позивач. Також, позивачем не дотримано вимог статті 96 ПК України в частині необхідності звернення до Західного територіального квартирно-експлуатаційного Управління з відповідним поданням. Також, відповідно до пункту 2 статті 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, закріплені, зокрема, за установами Збройних Сил України належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати всіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Крім того позивач зазначив, що податкова вимога на заявлену суму податкового боргу до відповідача не надходила, відтак у контролюючого органу не виникало право на стягнення вказаної суми боргу. Зазначає, що позивачем не було враховано основоположний принцип податкового законодавства України, а саме: презумпція правомірності рішень платника податку у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 статті 4 ПК України). Також вважає, що податковий борг не є узгодженим, оскільки КЕВ м. Володимир-Волинський у 2018 році подав разом з податковою декларацією з плати за землю № від 14.02.2018 року доповнення до неї, де вказав, що КЕВ м. Володимир-Волинський відповідно до статті 14 Закону України Про Збройні Сили України звільняється від сплати земельного податку. Оскільки така декларація з доповненням прийнята контролюючим органом без зауважень, тому відповідач вважає, що податковий орган зобовязаний був вчинити дії по звільненню його від сплати земельного податку у 2018 році, тобто зменшити податкове зобовязання на загальну суму 145056,80 грн.

На підставі наведеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив від 27 вересня 2018 року (а.с.44-47) позивач звертає увагу суду на необґрунтованість посилання відповідача на статтю 96 ПК України з огляду на те, що дана стаття визначає порядок погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств, тоді як ОСОБА_1 відділ м. Володимир-Волинський не належить до державних підприємств, які не підлягають приватизації. Зазначає, що особливості погашення податкового боргу державного підприємства не змінюють послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 ПК України. Крім того, податковим законодавством встановлено особливий порядок погашення заборгованості платників податків (у тому числі державних підприємств) перед бюджетами та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу. Також позивач зазначає, що ОСОБА_1 відділ м. Володимир-Волинський поряд з іншими субєктами з 01.01.2015 року був позбавлений пільги щодо плати за землю. Звертає увагу на відсутність обовязку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. При цьому, зазначає, що з моменту виставлення податкової вимоги від 26.03.2015 року №753-23 податковий борг відповідача не переривався, що не заперечується останнім. Наголошує на тому, що податковий борг відповідача виник виключно в результаті самостійного нарахування платником податків грошового зобовязання за податковими деклараціями з плати за землю. Також обмежене фінансування бюджетної установи не є безумовною обставиною, що виключає застосування до платника податків фінансову відповідальність. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду 17.04.2018 року по справі №803/1346/15-а.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відділ міста Володимир-Волинський зареєстрований 20.07.2001 року як юридична особа, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.06.2018 року за № (а.с.6-8).

Станом на 02.08.2018 року за відповідачем рахується податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 1322298,87 грн., про що зазначено у довідці про наявність заборгованості по платежах до бюджету КЕВ м. Володимир-Волинський та підтверджується розрахунком сум податкового боргу, зворотнім боком облікової картки платника по вказаному податку (а.с.9-12, 20-24).

Позивач просить стягнути з відповідача податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в сумі 273142,27 грн., який виник в результаті самостійного нарахування платником грошового зобовязання за податковою декларацією № від 10.02.2017 (з урахуванням уточнюючого розрахунку до декларації № від 18.05.2017 року) в розмірі 116664,75 грн. (несплачене грошове зобовязання за вересень-грудень 2017 року по 29166,19 грн. за кожен місяць) та за податковою декларацією № від 14.02.2018 року в розмірі 145056,80 грн. (несплачене грошове зобовязання за січень-травень 2018 року по 29011,36 грн. за кожен місяць) (а.с.13-18).

Крім того, внаслідок невчасної сплати податкових зобовязань КЕВ м. Володимир-Волинський нарахована пеня в розмірі 11420,72 грн.

Таким чином, загальна заборгованість КЕВ м. Володимир-Волинський по земельному податку з юридичних осіб, яку просить стягнути позивач, становить 273142,27 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що платники податків зобовязані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктами 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання; грошове зобовязання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Контролюючим органом відповідно до статті 59 ПК України відповідачу була надіслана податкова вимога від 17.03.2016 року №2430-17 про сплату боргу, однак залишилась без належного реагування (а.с.19). При цьому, згідно відомостей зворотного боку облікової картки платника по земельному податку з юридичних осіб податковий борг не переривався.

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як встановлено судом, КЕВ м. Володимир-Волинський є землекористувачем земельних ділянок, а тому в розумінні ПК України є платником земельного податку.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що КЕВ м. Володимир-Волинський звільнений від сплати земельного податку відповідно до статті 14 Закону України Про Збройні Сили України, з огляду на наступне.

Основним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI та який є спеціальним законом, при цьому ПК України прийнятий пізніше ніж Закон України Про Збройні Сили України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII, яким передбачені пільги для сплати податків.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи №71-VIII від 28 грудня 2014 року (який набрав чинності з 01 січня 2015 року) внесено зміни до статті 282 ПК України, згідно з якими підпункт 282.1.3 пункту 282.1 статті 282 викладено в такій редакції: від сплати податку звільняються бази олімпійської та паралімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

На даний час норми Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28 грудня 2014 року, яким внесено зміни до статті 282 ПК України діють та у встановленому порядку неконституційними вони не визнані.

Відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року №483 землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово-навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності.

Як стверджує сам відповідач відповідно до Положення про ОСОБА_1 відділ м. Володимир-Волинський від 28 листопада 2016 року, установа користується закріпленою за нею землею, а також іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Крім того, відповідно до вимог статті 284 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Відповідачем не надано суду рішення органу місцевого самоврядування щодо надання КЕВ м. Володимир-Волинський пільг зі сплати земельного податку.

Також, суд не погоджується з посиланням КЕВ м. Володимир-Волинський про те, що саме Міністерство оборони України несе відповідальність за податковими зобовязаннями відповідача, оскільки КЕВ м. Володимир-Волинський є окремою юридичною особою, користувачем земельних ділянок, а тому і платником цього податку, який і подавав відповідні декларації з плати за землю.

Неналежним відповідачем може бути визнана особа, яка не повинна відповідати за пред'явленим адміністративним позовом, тоді як відповідач згідно з Положенням про квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський є державною установою та юридичною особою, яка веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства та поточний рахунок в установі банку, гербову печатку зі своїм найменуванням та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного їй майна згідно з чинним законодавством, а також забезпечує своєчасну оплату податків та інших відрахувань. При цьому установа користується закріпленою за нею землею, а джерелом формування майна і фінансових ресурсів установи є: майно, передане їй засновником; фінансування з Державного бюджету; доходи, одержані від господарської діяльності, та перебуває на обліку в ОДПІ як окремий платник податків.

При цьому, обмежене фінансування бюджетної установи не є безумовною обставиною, що виключає застосування до платника податків фінансову відповідальність.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що відображена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №803/1346/15-а.

Суд вважає також безпідставним твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача підстав стягнення податкового боргу в звязку з ненадісланням податкової вимоги на заявлену до стягнення суму заборгованості, оскільки право на стягнення з платника податків суми узгодженого податкового боргу виникає у податкового органу після спливу 60-ти календарних днів після направлення боржнику такої податкової вимоги. Відповідно до вимог статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається тільки один раз після виявлення заборгованості, в разі збільшення податкового боргу податкова вимога додатково не надсилається (не вручається), що не виключає права контролюючого органу стягнути з такого платника податку суму заборгованості, яка існує на день стягнення.

Відтак, відповідно до вимог ПК України відповідач не є звільненим від обовязку сплати земельного податку, не має відповідних пільг щодо його сплати, самостійно подавав податковому органу декларації з земельного податку, а тому зобовязаний виконувати взяті на себе податкові зобовязання.

Інші твердження представника відповідача не спростовують висновків суду, зроблених в ході судового розгляду справи.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 273142,27 грн. з банківських рахунків ОСОБА_1 відділу міста Володимир-Волинський підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків ОСОБА_1 відділу міста Володимир-Волинський (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Академіка Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код 07516184) в банках, обслуговуючих платника податків в дохід Державного бюджету України податковий борг по сплаті земельного податку з юридичних осіб в сумі 273142,27 грн. (двісті сімдесят три тисячі сто сорок дві гривні 27 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код 39400859).

Відповідач ОСОБА_1 відділ міста Володимир-Волинський (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Академіка Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код 07516184).

Суддя В.Д. Ковальчук