Справа № 826/16762/17
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2018 року 16:13 № 826/16762/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Анголенко А.В., від відповідача - Полікова С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНТРІСТ"
до1. Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві; 2. державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві; 3. державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкової вимоги, податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» (далі - позивач/ ТОВ «ІНТРІСТ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форма «Ю» від 01.12.2014 №13362-25;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.07.2016 №, від 18.07.2016 №;

- зобов'язати ГУ ДФС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податку ТОВ «Інтріст» шляхом включення відомостей про податковий борг з податку на прибуток в загальному розмірі 321959,93 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючих органів, , на яких ґрунтуються оскаржувані рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «Інтріст» своєчасно та в повному обсязі сплачені грошові зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши про правомірність спірних рішень, прийнятих у межах наданих повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірок порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток ТОВ «Інтріст» за 2015 рік та 2013-2014 роки, своєчасності сплати податку на прибуток за 2014 рік та повноти сплати податку на доходи нерезидентів за 2014 рік.

За результати вказаної камеральної перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт перевірки від 06.07.2016 №5724/26-53-12-05та прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.07.2016:

-№, відповідно до якого, внаслідок встановленого порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток , визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 210 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 517676,00 грн., до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 20% в сумі 103535,20 грн.;

- №, відповідно до якого, внаслідок встановленого порушення норм пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 №872 (що діяв на момент подання декларації з податку на прибуток за 2013 рік), позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 189530,00 грн., з яких 170596 грн. - за податковим зобов'язанням та 18934 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Водночас, позивач просить скасувати податкові вимогу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.12.2014 №13362-25 про сплату податкового боргу в розмірі 14557,48 грн., оскільки позивач такої вимоги не отримував, а про існування якої стало відомо лише з ухвали суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Так відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Статтею 76 Податкового кодексу України, визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, у якій зазначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У той же час, згідно з п.49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно із п.54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Разом з тим, відповідно до п.50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно зі статтею 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, то з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Ураховуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що відповідальність за виправлення інформації податкових декларацій в частині зміни розміру податкових зобов'язань наступає тільки в разі подання уточнюючої податкової декларації в зв'язку із виявленням факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів. В разі ж завищення податкових зобов'язань в податкових деклараціях та фактичної сплати суб'єктом господарювання податків в розмірах, визначених Податковим кодексом України, відповідальність платника податків не наступає.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Інтріст» подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2013 рік, згідно з якою задекларовано податок на прибуток підприємств в сумі 574987,00 грн., 13.03.2014 податок уточнюючу декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, згідно з якою зменшено нараховану суму податку на 364416,00 грн.

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (звітну за 2014 рік подано 02.03.2015, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 517676,00 грн.; податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік було подано 02.09.2016, згідно з якою зменшено податок на прибуток на суму 57736,00 грн.; податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік було подано 21.09.2016, згідно якої було зменшено податок на прибуток на суму 57736,00 грн. та внесено виправлення до рядка 16 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств, відповідне зменшення включено до додатку ЗП до рядка 16 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітній 2014 рік. Загалом за 2014 рік задекларовано податок на прибуток в розмірі 459940,00 грн. (рядок 19 податкової декларації). Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік подано 22.09.2016, згідно з якою було зменшено податок на прибуток в розмірі 57736,00 грн., внесено виправлення до рядків 16,27 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (звітну) за 2015 рік було подано 29.02.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 501455,00 грн. Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2015 рік було подано 11.08.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 397595,00 грн., податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2015 рік було подано 22.09.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 397595,00 грн. та зменшено податкові зобов'язання звітного (податкового) період, що уточнюється на 103860,00 грн.

Водночас, в наступному позивачем було виявлено помилку та подано 01.08.2016 уточнюючий спрощений фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва, згідно з яким було задекларовано фінансовий результату до оподаткування в розмірі 8535000,00 грн., що відповідає рядку 2 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік (уточнюючий) від 22.09.2016 та задекларовано дохід в розмірі 5539,00 грн.

В свою чергу, контролюючий орган зазначає, що позивачем при заповненні податкових декларацій за 2012, 2013 та 2014 рік допущено помилку, а саме задекларовано авансовий внесок , що підлягає сплаті щомісячно при задекларованому доході менше 10 млн. грн. , а згідно наданих платіжних доручень в період з січня 2013 року по жовтень 2015 року було сплачено суми , однак в призначенні платежу зазначено: «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств», в результаті чого зазначені суми було відображено і інтегрованій картці платника за кодом класифікації платежу 11024000 Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств. І лише згідно платіжного доручення від 12.03.2014 №215 призначення платежу є «податок на прибуток приватних підприємств».

Крім того, позивачем подано 22.03.2016 спрощений звіт суб'єкта малого підприємництва, додаток 2 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва», згідно з яким задекларовано фінансовий результат до оподаткування в розмірі 7431000,00 грн., яким помилково задекларовано доходи в розмірі 6643,000 грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Податкового кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», наказу Міністерства фінансів України №11 від 14.01.2011 «Про бюджетну класифікацію» податок на прибуток підприємства (код 11020000) складається, зокрема з самого податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (код 11020300), та авансових внесків з податку на прибуток таких підприємств (код 11023300).

Тобто, сплата податку на прибуток підприємств, і сплата авансових внесків з податку на прибуток підприємств, є складовими частинами одного податку (платежу) - податку на прибуток підприємств, що здійснюється в межах одного коду класифікації доходів бюджету - 1102, відтак, що авансовий внесок з податку на прибуток підприємств - це лише форма сплати податку на прибуток підприємств.

При цьому, копіями платіжних доручень , які містяться в матеріалах справи, підтверджується факт своєчасності сплати задекларованих позивачем сум з податку на прибуток приватних підприємств.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів правомірності збільшення позивачу сум грошового зобов'язання з податку на прибуток та нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, за таких обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 18.07.2016 №, № підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форма «Ю» від 01.12.2014 №13362-25, суд зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкову вимогу від 01.12.2014 №13362-25 згідно якої загальна сума податкового боргу платника податків становить станом на 30.11.2014: основний платіж - 0 грн., штрафні санкції - 14557,48 грн., підставою для нарахування заборгованості є нарахування платником самостійно зобов'язань згідно поданої податкової декларації з податку на прибуток підприємств від 03.03.2014 №.

Відповідно до пункту 56.11. статті 56 Податкового кодексу не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно приписів пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 59.4. статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до приписів статті 59 Податкового кодексу України формування податкової вимоги можливо лише за умови існування безспірної погодженої суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому в матеріалах справи міститься копія поштового повідомлення про вручення згаданої податкової вимоги позивачу, а саме - 08.12.2014.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що сума податкового зобов'язання самостійно визначена платником податків в поданих деклараціях, отже, сума податкового зобов'язання є узгодженою, відтак позовні вимоги про скасування податкової вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.12.2014 №13362-25 є необґрунтовані.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податку ТОВ «Інтріст» шляхом включення відомостей про податковий борг з податку на прибуток в загальному розмірі 321959,93 грн. задоволенню не підлягає як похідна, враховуючи відмову у скасуванні податкової вимоги від 01.12.2014 №13362-25.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТРІСТ" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва від 18.07.2016р. № та №.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 2930,07 грн. відшкодувати товариству з обмеженою відповідальністю "ІНТРІСТ" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 09.10.2018.

Суддя С.К. Каракашьян