Справа № 320/5319/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 жовтня 2018 року м. Київ № 320/5319/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо порядку обчислення, нарахування та виплати пенсії;

- зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити додаткову пенсію по рішенню суду у справі №1338/10.

Пунктом третім частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом пятим частини першої цієї ж статті закріплено обовязок суду зясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, спір виник у звязку з виплатою відповідачем позивачеві пенсії у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі, меншому ніж було передбачено вимогами чинного законодавства з урахуванням рішення Ірпінського міського суду у справі №2а-1338/10.

При цьому, обґрунтовуючи суму пенсії, яку, на переконання позивача, зобовязаний був у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 виплачувати йому відповідач, позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі №21-504а16.

Наведені обставини дають підстави стверджувати, що про порушення своїх прав внаслідок виплати пенсії, у розмірі, з яким не погоджується позивач, останньому мало б бути відомо принаймні з моменту прийняття Верховним Судом України вказаного рішення, а саме, з травня 2016 року.

Таким чином, строк звернення з цим позовом сплинув у грудні 2016 року.

У той же час, до суду позивач звернувся лише 18.07.2018, тобто за межами процесуальних строків, встановлених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на те, що йому лише у липні 2018 року стало відомо про порушення його прав.

Разом з цим, викладені обставини не можуть бути самостійною підставою для визнання підстав пропущення строку поважними.

Суд зазначає, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, саме лише посилання позивача на те, що йому лише зараз стало відомо про порушення його прав, без зазначення обставин, що свідчать про обєктивну неможливість дізнатись про факти такого порушення раніше, зокрема у 2014 році, при одержанні відповідних пенсійних виплат, або у 2016 році, коли була прийнята постанова Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі №21-504а16, не свідчить про пропуск позивачем строків звернення до суду з поважних причин.

У статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про те, що позивач не знав і не міг знати про порушення його прав у 2014 році, при одержанні відповідних пенсійних виплат, або у 2016 році, коли була прийнята постанова Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі №21-504а16. Або ж зазначити обставини, що обєктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до суду за захистом своїх прав у строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунені у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання безпосередньо до суду:

1) письмових пояснень та доказів на їх підтвердження, що свідчать про те, що позивач не знав і не міг знати про порушення його прав у 2014 році, при одержанні відповідних пенсійних виплат, або у 2016 році, коли була прийнята постанова Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі №21-504а16, або письмових пояснень та доказів на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що обєктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до суду;

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Ірпінського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобовязання вчинити дії, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Леонтович А.М.