Справа № 0340/1497/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1497/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі ОСОБА_2 ОУПФ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до посвідчення серії Б №105055, виданого 29.11.1992 року Волинською обласною державною адміністрацією, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

У травні 2018 року він звернувся до Камінь-Каширського ОУПФУ у Волинській області з приводу призначення пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальні захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подав необхідні документи.

За результатом розгляду поданих документів на призначення пенсії, листом №4034/02-20 від 27.06.2018 року йому було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку з тим, що він проживав та працював в зоні добровільного гарантованого відселення менше трьох років.

Вважає, що відповідач протиправно порушив його право на призначення та отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, тому просить визнати протиправними дії Камінь-Каширського ОУПФУ щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку та зобовязати ОСОБА_2 ОУПФУ призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та на підставі частини пятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач 22.08.2018 року за вх. №10995/18 подав відзив у якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки станом на 01 січня 1993 року позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 року по 01.09.1987 року (період проживання з 26.04.1986 року до навчання у вищому навчальному закладі), з 22.04.1991 року по 28.09.1991 року (проходження виробничої практики) та з 06.03.1991 року по 01.01.1993 року (після повернення з ВНЗ до 01.01.1993 року), що в сумі становить 2 роки 6 місяців, тобто менше 3-х років, а тому право на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він не має.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії Б №105055, виданого 29.11.1992 року Волинською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Згідно з довідкою №1750, виданою 24.07.2018 року Любешівською селищною радою, записи погосподарської книги по с. Зарудчі Любешівського району свідчать про період проживання ОСОБА_1 у с. Зарудчі Любешівського району, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 01.01.1986 року по 01.09.1987 рік; з 06.03.1991 року по даний час.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року село Зарудчі Любешівського району Волинської області відноситься до зони добровільного гарантованого відселення.

З листа Львівського національного аграрного університету на запит обєднаного управління №2883/05-30-17 від 05.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 навчався за спеціальністю «Агрономія» аграрний факультет, Львівського сільськогосподарського інституту на денній формі навчання з 01.09.1987 року по 28.03.1992 рік та під час навчання направлявся на підприємство агропромислового комплексу, що розташоване за адресою Волинська область, Любешівський район, с. Зарудчі, колгосп Леніна для проходження виробничої практики як студент 4-го курсу з 22.04.1991 року по 28.09.1991 року.

29.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Камінь-Каширського ОУПФУ у Волинській області з приводу призначення пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальні захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подав необхідні документи.

За результатом розгляду поданих документів на призначення пенсії, листом №4034/02-20 від 27.06.2018 року йому було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку з тим, що він проживав та працював в зоні добровільного гарантованого відселення менше трьох років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що за ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я врегульовано Законом України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

За правилами пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до статті 14 Закону №796-ХП, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-XII, документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В силу вимог статті 15 Закону №796-XII, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (чинного на момент звернення позивача із заявою про призначення), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

В пункті 10 цього Порядку уточнюється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток №6).

Отже, при видачі позивачу посвідчення серії Б №105055 відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення вказаного статусу.

Суд зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно з абзацом 5 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), до заяви про призначення пенсії за віком, серед інших, додаються документи, які підтверджують особливий статус особи, а саме, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Матеріалами справи підтверджено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачем було надано до Камінь-Каширського ОУПФУ, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія Б №105055 видане 29.11.1992 року Волинською облдержадміністрацією та довідку №1750 від 24.07.2018 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Любешівської селищної ради №1750 від 24.07.2018 року встановлено проживання ОСОБА_1 у період з 01.01.1986 року по 01.09.1987 року та з 06.03.1991 року по даний час в с. Зарудчі Любешівського району Волинської області.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року село Зарудчі Любешівського району Волинської області відноситься до зони добровільного гарантованого відселення.

Проте, вказана довідка не була врахована відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку, з підстав наявності суперечностей зазначених у ній даних із документами, що наявні в матеріалах пенсійної справи.

З листа Львівського національного аграрного університету на запит обєднаного управління №2883/05-30-17 від 05.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 навчався за спеціальністю «Агрономія», аграрного факультету, Львівського сільськогосподарського інституту на денній формі навчання з 01.09.1987 року по 28.03.1992 рік та під час навчання направлявся на підприємство агропромислового комплексу, що розташоване за адресою Волинська область, Любешівський район, с. Зарудчі, колгосп Леніна, для проходження виробничої практики як студент 4-го курсу з 22.04.1991 року по 28.09.1991 року.

Відповідач у відзиві вказує, що проаналізувавши документи подані ОСОБА_1 для призначення пенсії встановлено, що станом на 01 січня 1993 року позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 року по 01.09.1987 року (період проживання з 26.04.1986 року до навчання у вищому навчальному закладі), з 22.04.1991 року по 28.09.1991 року (проходження виробничої практики) та з 06.03.1991 року по 01.01.1993 року (після повернення з ВНЗ до 01.01.1993 року), що в загальному становить 2 роки 6 місяців, тобто менше 3-х років, а тому право на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте суд не погоджується з таким твердженням з огляду на наступне.

Як зазначено вище, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Любешівської селищної ради №1750 від 24.07.2018 року встановлено проживання ОСОБА_1 у період з 01.01.1986 року по 01.09.1987 року та з 06.03.1991 року по даний час в с. Зарудчі Любешівського району Волинської області.

Таким чином, період його проживання, що дає право на одержання пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджено документально:

- з 26.04.1986 по 01.09.1987 року (1 рік 4 місяці 5 днів);

- з 06.03.1991 по 01.01.1993 року (1 рік 9 місяців 25 днів).

Таким чином, період його проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.1993 року відповідно до довідки Любешівської селищної ради №1750 від 24.07.2018 року, яку надавав позивач до Камінь-Каширського ОУПФУ складає (1 рік 4 місяці 5 днів +1 рік 9 місяців 25 днів = 3 роки 1 місяць 30 днів), що дає йому право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Поряд з цим на думку суду у вищих навчальних закладах України існують також періоди зимових та літніх канікул. Під час навчання у Львівському аграрному університеті у позивача також були періоди зимових та літніх канікул, період виробничої практики, під час яких він постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи, що період літніх канікул складає близько 2 місяців, зимових - близько 2 тижнів, тобто, за період навчання 1988, 1989, 1990 роки (він перебував на канікулах більше 7-ми місяців), проходив виробничу практику в колгоспі ім. Леніна с. Зарудчі Любешівського району з 22.04.1991 по 28.09.1991 року (5 місяців 6 днів), тобто, в сукупності період його проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 за період 1987-1991 років становить близько 1 року 6 днів). До цього часу слід додати період проживання до навчання у вузі з 26.04.1986 по 01.09.1987 року, що становить 1 рік 4 місяці 5 днів та з часу закінчення вузу 28.03.1992 по 01.01.1993 року, що становить 9 місяців 3 дні.

Таким чином, з врахуванням періоду навчання у Львівському аграрному університеті, на який посилався відповідач при відмові у призначенні пенсії, сукупний термін його проживання у с. Зарудчі становитиме (1 рік 6 днів + 1 рік 4 місяці 5 днів + 9 місяців 3 дні = 3 роки 1 місяць 14 днів).

Верховний Суд у постановах від 23.05.2018 у справі №398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі №344/9789/17 висловив правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Суд наголошує, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Отож, видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року він прожив, в даному випадку, в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що першопочаткова величина зниження пенсійного віку на 3 роки є встановленою посвідченням.

Суд звертає увагу відповідача, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось, його статус не оспорюється.

Натомість, у випадку наявності доказів, які б могли спростувати обґрунтованість видачі посвідчення ОСОБА_1, відповідач має право звернутися до регіональної комісії для встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення, відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551.

Досягнення позивачем відповідного віку та наявність у нього необхідного страхового стажу для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, відповідачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на призначення пенсії зі зниженням, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 3 роки.

Щодо дати призначення, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У пункті 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся до Камінь-Каширського ОУПФУ 27.06.2018 року, саме з цієї дати його права підлягають відновленню.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 КАС зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

На думку суду, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні пільгової пенсій за віком, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В свою чергу дії Камінь-Каширського ОУПФУ про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправним.

Приймаючи до уваги встановлення судом протиправності дій відповідача про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобовязання Камінь-Каширського ОУПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме, з 29.05.2018 року.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений відповідно до квитанції №46 від 31.07.2018 року

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Камінь_Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 29.05.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 (44213, Волинська область, Любешівський район район, село Зарудчі, вулиця Лесі Українки, 29, ідентифікаційний код 243812315).

Відповідач ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (44500, Волинська область, місто Камінь-Каширський, вулиця 1 Травня, 1а, ).

ОСОБА_3 Костюкевич