Справа № 462/4356/17
Суддя: Румілова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/4356/17
Провадження № 2-а/462/21/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Ящук К.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Шаровського Р.М., Іваненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.09.2017 р. звернувся до суду з позовом , в якому зазначив, що у червні 2017 року він поштою отримав ксерокопію розпорядження Залізничної РА ЛМР № 225 від 20.04.2017«Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1», яким йому було рекомендовано в термін до 10.07.2017 демонтувати самочинні прибудови до нежитлової будівлі під літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1, в яких обладнано зал площею 85,1 кв.м., тамбур площею 3,4 кв.м. і санвузол площею 1,8 кв.м. Оскільки за своїм змістом термін «рекомендація» не розуміє під собою обов'язковості виконання такої, він усно повідомив відповідача, що не бажає виконувати дану рекомендацію. На початку вересня 2017 року представники відповідача повідомили його, що планують звернутися до суду із позовом про демонтаж вказаної у розпорядженні прибудови з мотивів невиконання цього розпорядження з його боку. Тому для захисту своїх прав та інтересів вимушений звернутися до суду з приводу оскарження даного розпорядження. Вважає, що розпорядження Залізничної районної адміністрації № 225 від 20.04.2017 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1» є незаконним, таким, що порушує його права і законні інтереси, а також права та інтереси третьої особи - ОСОБА_5, оскільки він на підставі договору купівлі - продажу від 17.11.2011р, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Миронович А.І. за реєстраційним № 4781, набув право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., воно зареєстровано ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" 18.11.2011 за реєстраційним № 35126538. Вказане приміщення є окремо стоячою будівлею, розміщеною на земельній ділянці, яка перебуває в оренді на підстави договору від 17.07.2007р, укладеного ЛМР з ним терміном на 10-ть років, до 21.06.2017, в даний час він подав документи для продовження терміну дії цього договору, що підтверджується листами Управління земельних ресурсів ЛМР. Також на підставі договору оренди землі він отримав в користування земельну ділянку, площею 0,0064 га. Даною ділянкою він користується більш як десять років, на підставі строкових договорів оренди . Листом від 20.11.2006 за № 32/3302-04 Залізнична райадміністрація не заперечила щодо експлуатації збудованого приміщення, також було отримано погодження Залізничного РВ м. Львова ГУ МНС України у Л/о від 06.12.2010 р. Просить суд скасувати, як незаконне, розпорядження Залізничної районної адміністрації № 225 від 20.04.2017 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1»

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, зазначив, що він набув право власності на будівлі, має всі документи , просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, додатково пояснив, що позивач та третя особа - ОСОБА_5 є співвласниками нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 108010842 від 18.12.2017. Загальна площа вказаної будівлі складає 219.6 кв.м. Згідно даних технічного паспорта від 05.12.2017 до загальної площі також входять приміщення вказані, як самовільно споруджені, за змістом оскаржуваного розпорядження. Таким чином приміщення, які позивачу запропоновано демонтувати, як самочинно спорудженні, перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 і це право зареєстровано у встановленому законом порядку. Просив позов задовольнити.Також представник позивача пояснив, що рішенням сесія 7-го скликання ЛМР від 06.04.2017 прийнято ухвалу № 1858 «Про надання ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 за змістом вказаної ухвали Львівською міською радою надано дозвіл для ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на відведення земельної ділянки площею 0,0245 га для обслуговування закладу громадського харчування за рахунок земель житлової та громадської забудови і ця площа перевищує площу забудови на 25.5 кв.м. Отже власник земельної ділянки - Львівська міська рада, надала таку землю саме для обслуговування належної ОСОБА_1 і ОСОБА_5 нерухомості і це рішення ЛМР про надання земельної ділянки було ухвалено на два тижні раніше, а ніж прийнято оскаржуване розпорядження. Просив позов задовольнити.

Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, також надав письмові пояснення, якими повідомив суд, що є співвласником спірного приміщення, про ухваленні оспорюваного розпорядження його, як співвласника будівлі, в належний спосіб повідомлено не було, жодних пояснень від нього не відбиралося. Також повідомив, що оскаржуваним розпорядженням № 225 від 20.04.2017 фактично вирішене питання про його права, але його прізвище не зазначено за змістом розпорядження. З цих мотивів позовні вимоги підтримує, просив такі задовольнити.

Представник відповідача Іваненко О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що за змістом п. 2 оскаржуваного розпорядження позивачу було лише рекомендовано в термін до 10.07.2017 демонтувати самочинні прибудови до нежитлової будівлі під літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1, в яких обладнано зал площею 85,1 кв.м., тамбур площею 3,4 кв.м. і санвузол площею 1,8 кв.м., проте така рекомендація не розуміла під собою беззаперечного покладення на позивача обов'язку проводити такий демонтаж, від так фактично оскаржуване розпорядження не породжувала для позивача обов'язків, а тому не може бути скасоване.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно із ст. 8 Конституції України така має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом встановлено, що 20.04.2017 Залізничною РА ЛМР прийнято розпорядження № 225 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1», за змістом п. 2 якого позивачу рекомендовано в термін до 10.07.2017 демонтувати самочинні прибудови до нежитлової будівлі під літ. «Б-1» (кафе-бар «Колобок») за адресою: АДРЕСА_1, в яких обладнано зал площею 85,1 кв.м., тамбур площею 3,4 кв.м. і санвузол площею 1,8 кв.м., п. 3 розпорядження на ЛКП «Сяйво» покладено обов'язок при невиконання п. 2 в термін до 20.07.2017 підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної РА документи для звернення до суду про примусове виконання п. 2 даного розпорядження.

08.11.2017 ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова відкрито провадження у цивільній справі № 462/4855/17 за позовом Залізничної РА ЛМР до ОСОБА_1 про демонтаж самочинного будівництва - через невиконання ним вимог п. 2 розпорядження № 225 від 20.04.2017 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1». Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2018 у цій же справі позов Залізничної РА ЛМР до ОСОБА_1 про демонтаж самочинного будівництва залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили.

Також судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, є зареєстрованим суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює таку діяльність - надання послуг громадського харчування, у нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 ? частина якої належить йому на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 108010842 від 18.12.2017 року. Загальна площа нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 становить 219.6 кв.м., що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 108010842 від 18.12.2017 наведеними у розділі опис об'єкта, а також даними технічного паспорта від 05.12.2017 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 оформленого ФОП ОСОБА_8, з якого вбачається, що до складу будівлі входять приміщення залу площею 85,1 кв.м., тамбуру площею 3,4 кв.м. і санвузола площею 1,8 кв.м. - ці приміщення визначені, як самочинні за змістом оскаржуваного розпорядження, проте право власності, щодо них, як складової частини нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 219.6 кв.м. зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку за позивачем та третьою особою з розподілом часток - по ? частині для кожного із співвласників. Ця обставина визнана в судовому засіданні представником відповідача, від так не підлягає доказування в силу приписів п. 1 ст. 78 КАС України, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин - такі підтверджені перевіреними доказами та добровільності їх визнання.

Суд приймає до уваги, як належне і об'єктивне обґрунтування позову факт надання ухвалою № 1858 від 06.04.2017 Львівської міської ради, як власником землі у м. Львові, в користування позивача і третьої особи земельної ділянки площею 0,0245 га для обслуговування закладу громадського харчування за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 вказана площа ділянки узгоджується із загальною площею нежитлової будівлі за цією ж адресою належної позивачу і третій особі, а також проведення державного реєстрації за позивачем права користування земельною ділянкою за вказаною адресою підтвердженою витягами з Державного земельного кадастру №№ НВ-016, НВ-016 від 09.11.2016.

Також суд констатує, що оскаржуваним розпорядженням № 225 від 20.04.2017 фактично вирішено питання про права і обов'язки третьої особи, проте фактично рекомендації щодо демонтажу адресовано лише позивачу, який є співвласником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від так об'єктивно позбавлений можливості одноосібно приймати рішення про демонтаж такої.

У відповідності до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Отже спорудження літнього майданчика закритого типу не порушує вимог чинного законодавства, а вимога про його демонтаж є незаконною.

Заперечення представника відповідача не спростовують встановлених судом обставин та досліджених доказів.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює презумпцію невинуватості, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За вказаних обставин розпорядження Залізничної районної адміністрації № 225 від 20.04.2017 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1» прийняте без з'ясування усіх істотних обставин, вирішує питання про права та законні інтереси третьої особи, яка не була належним чином повідомлена про обставини винесення даного розпорядження, не вказана, як суб'єкт на якого покладаються обов'язки по його виконанню, а тому таке розпорядження порушує права та законні інтереси позивача і третьої особи, від так підлягає скасуванню.

Керуючись ст.242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації, третя особа ОСОБА_5, про визнання незаконним розпорядження задовольнити.

Скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації № 225 від 20.04.2017 «Про самочинне будівництво, яке здійснив ОСОБА_1», як протиправне.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 5.10.2018 р.

Суддя: Н.М.Румілова