Справа № 813/4647/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

02 жовтня 2018 року

справа №813/4647/17

адміністративне провадження №К/9901/57770/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової А.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у складі колегії суддів Сеника Р.П., Попка Я.С., Хобор Р.Б. у справі № 813/4647/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юріком» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юріком» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 листопада 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 333 456,58 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 83364,15 грн, № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями у розмірі 300110,76 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 75027,69 грн, з мотивів безпідставності їх прийняття.

11 квітня 2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено повністю. Визнавши правомірними спірні податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції висновувався на дослідженні первинних документів, складених за результатом здійснення господарських операцій, виконання договору поставки від 15 грудня 2015 року № 15/12, укладеного між Товариством (позивач у справі, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» (постачальник), та дійшов висновку про те, що ці документи не підтверджують реальність господарських операцій, свідчать про відсутність ділової мети. Суд першої інстанції врахував доводи податкового органу щодо підміни номенклатури товару контрагентами, не підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання, наявність кримінального провадження по ряду підприємств (постачальники контрагента позивача) з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.212 КК України.

06 липня 2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 813/4647/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволені позовні вимоги повністю, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 30 листопада 2017 року № та № .

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції висновувався на аналізі тих самих документів, але дійшов протилежних висновків про доведення реальності господарських операцій платника податків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон».

30 липня 2018 року відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій податковий орган, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального (підпунктів 14.1.27, 14.1 36, пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України), не погоджується з оцінкою суду, наданою встановленим обставинам справи, викладає інформацію, отриману в ході проведення перевірки на підставі аналізу баз даних по ланцюгу постачання товарів, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

03 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 813/4647/17.

16 серпня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу податкового органу, в якому Товариство просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

17 серпня 2018 року справа № 813/4647/17 надійшла до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у листопаді 2017 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань проведення взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дет-ЮА» за серпень 2014 року, січень 2015 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агромаштрейд» за листопад 2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпромкомпані» за липень 2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» за квітень 2016 року, листопад 2016 року, за результатами якої складено акт № 2024/13-01-14-14/32640045 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1.підпунктів 14.1.27., 14.1.36. пункту 14.1. статті 14, підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями в редакції що діяла після 01 січня 2015 року), внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 300110,76 грн. по взаєморозрахунках із Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» за 2016 рік;

2. пунктів 198.1., 198.2., 198.3., 198.6. статті 198 Податкового кодексу України із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 333456,6 грн. в тому числі за періоди квітень 2016 року на 249016,78 грн., листопад 2016 року на 84439,8 грн.

30 листопада 2017 року податковим органом на підставі акта перевірки згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 333456,58 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 83364,15 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, за податковими зобов'язаннями 300110,76 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 75027,69 грн.

Склад податкових правопорушень доводиться податковим органом на підставі твердження про здійснення позивачем нереальних господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» у зв'язку з неможливістю встановлення походження товару по ланцюгу придбання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарські операції, покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, виникли за наслідком виконання договору поставки № 15/12 від 15 грудня 2015 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Юриком» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» (постачальником), за яким позивач придбав товар (рукава високого тиску, комплектуючі для рукавів високого тиску тощо). В подальшому дана продукція реалізовувалася зокрема Публічному акціонерному товариству «Шахта імені О.Ф.Засядько». Товариством також укладені договори з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ладон» на виконання робіт по виготовленню рукавів високого тиску.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Аналіз положень статей 198, 201 Податкового кодексу України свідчить про те, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Верховний Суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом апеляційної інстанції досліджено первинні документи податкового та бухгалтерського обліку за вказаними операціями (договір № 15/12 поставки від 15 грудня 2015 року, видаткові накладні, акти приймання-передачі робіт, накладні на отримання продукції, накладні про передачу ТМЦ, товарно-транспортні накладні, банківські виписки про рух коштів, акти виконаних послуг, технічний паспорт на автомобіль «Peugeot 407» (легковий седан), яким згідно характеристик ТМЦ та технічних характеристик автомобіля можливо перевести продукцію згідно виписаних товарно-транспортних накладних №15,16,17,18,19,19_1,20_1, договір № 803 на поставку продукції від 13 серпня 2013 року укладений між позивачем, як постачальником, та ПАТ «Шахта імені А.Ф. Засядько», як покупцем, специфікації до вказаного договору, товарно-транспортні накладні), та здійснено висновок про те, що вони підтверджують реальність господарських операцій позивача із його контрагентами.

При цьому, судами попередніх інстанцій не досліджувались та не оцінені податкові накладні, на підставі яких Товариством сформований податковий кредит, в матеріалах справи вони відсутні, що є неприйнятним з огляду на принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, адже за положеннями абзацу першого пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, яка серед іншого покладена в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна, яка є податковим документом та надає право платнику податку на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту, має бути оцінена судами з токи зору належності та допустимості доказів в розумінні статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, як основна підстава для формування Товариством податкового кредиту. Більш того, податкове правопорушення відповідач доводить посиланнями на нереальність господарських операцій позивача із його контрагентом, що дає підстави для висновку про необхідність дослідження судами всіх первинних документів податкового та бухгалтерського обліку, складених за результатами цих операцій.

Суд звертає увагу на те, що всі долучені до матеріалів справи документи у вигляді світлокопій, не є оригіналами або належним чином засвідченими копіями в розумінні статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Зазначене свідчить про порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки належності та допустимості доказів в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи заявника касаційної скарги, які були погоджені в суді першої інстанції, щодо наявності кримінального провадження стосовно контрагентів платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України це не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

За положеннями пунктів 1, 3 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, пунктами 1, 3 частини 2, частиною 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 813/4647/17 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року скасувати.

Адміністративну справу № 813/4647/17 направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер