Справа № 1340/4591/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4591/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 жовтня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Брильовський Р.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження першого заступника голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області Городечного П.М. "Про надання ОСОБА_6 дозволу на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, право користування яким мають малолітні діти" за № 825 від 02.11.2017.

Дослідивши зміст позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даним адміністративним позовом, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує із змісту позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд скасувати розпорядження першого заступника голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області Городечного П.М. № 825 від 02.11.2017.

Зокрема, вказаним розпорядження відповідача було надано ОСОБА_6 дозвіл на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2429 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7, право користування якими мають малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як наслідок, 29.11.2017 року між ОСОБА_6 надалі - "Дарувальник" та ОСОБА_7 надалі - "Обдарована" було укладено договір дарування житлового будинку. Згідно даного договору Дарувальник - ОСОБА_6, безоплатно передає у власність Обдарованій - ОСОБА_7 належний їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1. Вищевказаний житловий будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0, 2429 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Житловий будинок складається з п'яти житлових кімнат та кухні. Загальна площа житлового будинку становить 188, 1 кв.м., житлова площа житлового будинку становить 80, 7 кв.м.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що власником зазначено ОСОБА_7.

Однак, на переконання позивачів оскаржуване розпорядження є протиправним та прийняте з порушенням вимоги чинного законодавства України щодо неприпустимості позбавлення права позивачів та їх малолітніх дітей на житло, порушення прав останніх на проживання в сім'ї з обома батьками.

Отже, спір, що виник в цій справі стосується права власності на будинок, який згідно договору дарування перейшов у власність ОСОБА_7 та в якому на даний час проживають позивачі та їх неповнолітні діти.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &? ;…&?о; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Як вже було зазначено, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб'єктів владних повноважень.

Однак, спір у цій справі виник між фізичними особами та органом державної виконавчої влади як суб'єктом владних повноважень з приводу оскарження на думку позивачів протиправного розпорядження органу державної виконавчої влади про надання дозволу на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Як було з'ясовано, будинок щодо якого виник спір та в якому проживають позивачі з неповнолітніми дітьми перейшов у власність ОСОБА_7 відповідно до договору дарування, дозвіл на укладення якого надано саме оскаржуваним розпорядженням у даній справі.

Таким чином, позовними вимогами у цій справі є визнання протиправними та скасування розпорядження суб'єкта владних повноважень. Однак, підстави визнання протиправним розпорядження обґрунтовані не порушенням Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області владних управлінських функцій, а порушенням права позивачів та їх неповнолітніх дітей на проживання та користування спірним нерухомим майном.

Отже, між сторонами в цій справі існує спір про право цивільне, а саме належність на праві власності будинку, який не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на будинок тій чи іншій особі.

Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі №495/8001/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окрім того, суд наголошує, що прийняте Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області (як суб'єктом владних повноважень) розпорядження про надання дозволу на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки є ненормативним актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача будинку, оскільки такий акт вичерпав свою дію після укладення договору дарування, що і є правовстановлюючим документом на право власності. Відтак, обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження розпорядження суб'єкта владних повноважень) не забезпечує його реального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 та 18 квітня 2018 року у справах № 761/33504/14-а та № 802/950/17-а відповідно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що спір між сторонами знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України, суд роз'яснює позивачам, що вони не позбавлені можливості звернутися до місцевого суду з відповідним позовом в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Як вбачається із наявних у справі матеріалів позивач сплати судовий збір у розмірі 704, 80 грн, що підтверджується квитанцією № 27 від 01.10.2018.

З огляду на те, що суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі, сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачам.

Керуючись ст.ст. 19, 170, 171, 248, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (81115, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп, відповідно до квитанції № 27 від 01.10.2018.

Суд роз'яснює позивачам, що вони не позбавлений можливості звернутися до місцевого суду з відповідним позовом в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.М. Брильовський