Справа № 0440/4941/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2018 року Справа № 0440/4941/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області до П'ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дії протиправними та визнання протиправною і скасування постанови -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 04.07.2018 року надійшов позов П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області (далі - П'ятихатський ЖЕК № 2) до П'ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця П'ятихатського районного відділу державної виконавчої Служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт коштів боржника - П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області від 17.05.2018 року по виконавчому провадженню № 55845616, винесену на підставі рішення заступника начальника П'ятихатського відділення Дніпродзержинської ОДНІ Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області за № 000344428 від 02.11.2016 року;
- визнати дії П'ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по накладенню арешту на грошові кошти П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області протиправними та зобов'язати П'ятихатський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області утриматися від вчинення дій за постановою про арешт коштів боржника - П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області від 17.052018 року по виконавчому провадженню № 55845616.
В обґрунтування позову позивач на протиправність оскарженої постанови, яка, на думку позивача прийнята відповідачем з грубим порушенням процесуальної процедури в частині накладення арешту на кошти П'ятихатського ЖЕКу № 2, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. При цьому, позивач не заперечує проти наявності заборгованості зі сплати податкових платежів і штрафних санкцій, але зазначає, що накладення арешту на банківські рахунки П'ятихатського ЖЕКу № 2 може призвести до зупинення роботи комунального підприємства, що в свою чергу може мати наслідком виникненню негативної ситуації на території міста.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року позовну заяву П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області залишено без руху та надано строк для усунення недоіліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року продовжено П'ятихатському міському комунальному житлово-експлуатаційної контори № 2 Дніпропетровської області строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою роз'яснено порядок розгляду вказаних спорів, порядок подання заяв по суті, витребувано від відповідача копії матеріалів виконавчого провадження та поновлено позивачу строк звернення до суду.
Відповідач у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки процедурні порушення, на які посилається позивач усунуті державним виконавцем шляхом прийняття постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, копія якої надіслана сторонам виконавчого провадження. Також позивач зазначив, що уточнені позови повинні були повернуті заявнику, оскільки підписані не уповноваженою особою.
Позивач правом надання відповіді на такий відзив у встановлений судом строк не скористався.
У судове засідання представники учасників справи не з'явилися, надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом також встановлено, що 23.02.2018 року відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнята постанова «Про приєднання виконавчого провадження № 55845616 до зведеного виконавчого провадження» № 38517610, до складу якого входить 22 виконавчих проваджень з приводу стягнення з позивача заборгованості зі сплати податкових і виконавчих платежів.
17.05.2018 року державним виконавцем при примусовому виконанні рішення від 02.11.2016 року № 000344428 прийнято постанову про арешт коштів боржника № 55845616, якою накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на рахунках у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.
Вважаючи вказану постанову протиправною і такою, що прийнята з порушенням процесуальної процедури, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить з того, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Частиною 1 статті 4 вищевказаного Закону встановлені вимоги до виконавчого документа, зокрема: у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувана і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувана та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувана та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувана та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувана та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувана та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення;
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;
6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно вимог статті 10 цього ж Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Статтею 13 цього ж Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений статтею 48 цього ж Закону.
Так, частиною другою цієї статті передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина 5 цієї ж статті).
Частиною першою статті 56 Закону № 1404-VIIІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
За змістом абзацу першого частини другої статті 56 Закону № 1404-VIIІ арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (абзац 3 частини другої цієї ж статті).

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Закону № 1404-VIIІ, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу наведених норм вбачається, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту як на кошти так і на майно, яке перебуває у власності та на рахунках боржника відповідно. При цьому, порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Так, звертаючись з позовом до суду, позивач не заперечує проти наявності у нього заборгованості зі сплати податкових платежів і штрафних санкцій, але зазначає, що накладення арешту на банківські рахунки П'ятихатського ЖЕКу № 2 відбулось з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем прийнято оскаржену постанову на підставі рішення від 02.11.2016 року № 000344428, щодо якого закінчився строк пред'явлення до примусового виконання і стягувач із заявою про поновлення такого строку до суду не звертався.

З цього приводу суд зазначає, що ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або самого виконавця з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто, відповідач наділений правом з власної ініціативи виправляти граматичні чи арифметичні помилки, шляхом прийняття відповідної постанови.

Судом встановлено, що 06.07.2018 року державним виконавцем на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі № 558845616, якою внесено виправлення до оскарженої постанови шляхом виправлення арифметичної помилки у вступній частині із зазначенням виконавчого документу, який відповідає даному виконавчому провадженню та вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2018 року, зокрема: «назва документу: рішення № від 29.01.2018 року».

На переконання суду, вказані обставини не можна кваліфікувати як порушення державним виконавцем процесуальної процедури під час прийняття оскарженого рішення, а є лише арифметичною помилкою, допущеною ним при складанні такої постанови, при цьому, суд звертає увагу, що вказане виконавче провадження входить до складу зведеного виконавчого провадження у кількості 26 виконавчих проваджень, а тому цілком можливо, що при формуванні оскарженої постанови державним виконавцем помилково зазначено документ з іншого виконавчого провадження.

Щодо твердження представника відповідача, що уточнений позов подано не уповноваженою особою позивача суд зазначає, що доказів, яка саме особа наділена повноваженнями для надання уточнюючої позовної заяви станом на 16.08.2018 року (подання уточненого позову). Крім того, первинна позовна заява подана до суду законним представником позивача, та під час розгляду справи до суду не надано заяв про відмову від позову або залишення позову без розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що державним виконавцем вчинено дії щодо прийняття оскарженої постанови, так само як і оскаржена постанова прийнята державним виконавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову П'ятихатської міської комунальної житлово-експлуатаційної контори № 2 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна