Справа № 372/1260/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
04 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 372/1260/16-а
провадження № К/9901/9747/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 372/1260/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання здійснити перерахунок пенсійного забезпечення згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Обухівського районного суду Київської області (суддя Болобан В. Г.) від 17 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Оксененка О. М., Губської Л. В., Федотова І. В.) від 01 листопада 2016 року, встановив:
І. РУХ СПРАВИ
1. У травні 2016 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив:
- визнати неправомірною відмову Міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) на день встановлення інвалідності 14 жовтня 2011 року з урахуванням індексу інфляції на день прийняття постанови суду;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання постанови.
2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що у період з 03 травня 1984 року по 03 лютого 1985 року він проходив строкову військову службу в Республіці Афганістан, де вилися бойові дії, в зв`язку з чим отримав статус учасника бойових дій.
Позивач вказує, що 14 жовтня 2011 року йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок виконання інтернаціонального обов`язку в країні, де велися бойові дії.
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, у задоволенні якої останній протиправно відмовив.
3. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано неправомірною відмову Міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання II групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ на день встановлення інвалідності 14 жовтня 2011 року з урахуванням індексу інфляції на день прийняття постанови суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року змінено постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року, виключивши в абзаці третьому її резолютивної частини слова «з урахуванням індексу інфляції на день прийняття постанови суду». В іншій частині постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року залишено без змін.
5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 28 листопада 2016 року Міністерство оборони України звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
8. 26 січня 2018 року касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
9. Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
10. Станом на 04 жовтня 2018 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з 03 травня 1984 року по 03 лютого 1985 року проходив строкову військову службу в Республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР та отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квитка.
12. Згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 08 листопада 2007 року № 11, позивач отримав захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан.
13. 14 жовтня 2011 року ОСОБА_1 комісією МСЕК довічно була встановлена II група інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.
14. З метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів.
15. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 лютого 2016 року № 2/5/311 позивачу повідомлено, що його документи направлені до департаменту фінансів Міністерства оборони України.
16. 12 квітня 2016 року позивач отримав від Київського обласного військового комісаріату лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11 березня 2016 року № 248/3/6/1274, в якому зазначено що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки його інвалідність настала пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.
17. Вважаючи, що Міністерством оборони України протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, і виплата якої має відбуватися згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499).
19. Водночас, суди попередніх інстанцій з посиланням на ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, Порядок № 499, а також постанови Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15) вказали, що право на отримання вказаної допомоги виникає з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, і не залежить від строку, що минув після звільнення з військової служби. Тобто, позивач з дня встановлення йому інвалідності ІІ групи набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
20. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскільки позивачу встановлено інвалідність через 23 роки після звільнення, а не у строки визначені ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та пп. 4 п. 2 Порядку № 499, то і права на отримання одноразової грошової допомоги він не має.
21. Скаржник також вказує, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги, позивачем не було надано документів про причини та обставини поранення.
22. Скаржник зазначає, що громадяни України, які проходили військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України. Водночас, Державна прикордонна служба України не перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України, має власну структуру, є самостійною юридичною особою. Оскільки позивач звільнився з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а не Міністерством оборони України.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.
24. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
25. Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
26. Частинами 2 та 6 ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
27. Аналогічне правило закріплено Порядком № 499, згідно пп. 4 п. 2 якого, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
28. Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ (в редакції до 01 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
29. Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
30. В контексті спірних правовідносин саме ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу.
31. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17) ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
32. Відтак, оскільки ОСОБА_1 вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
33. Доводи позивача, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, є безпідставними, оскільки виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.
34. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про наявність у позивача, як військовослужбовця строкової військової служби, права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, незалежно від часу настання інвалідності, є помилковими та ґрунтуються на невірному застосуванню наведених вище правових норм.
35. Посилання судів першої та апеляційної інстанції у цій справі на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15) є безпідставними, оскільки ці постанови ухвалені за інших фактичних обставин. У вказаних справах Верховний Суд України вирішував питання щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям (не строкової військової служби).
36. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанції неправильно застосували норми матеріального права, що, за правилами ст. 351 КАС України, є підставою для скасування судових рішень повністю і ухвалення нового судового рішення.
37. Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у справі № 372/1260/16-а скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання здійснити перерахунок пенсійного забезпечення згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова
Судді В. М. Кравчук
О. П. Стародуб