Справа № 462/987/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2018 року

Київ

справа №462/987/17

адміністративне провадження №К/9901/29889/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №462/987/17

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 31 березня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Палюх Н.М., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Судової-Хомюк Н.М., суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова, в якому просив визнати неправомірними дії Управління щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу в пільговому обчисленні періоду роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2 та зобов'язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу в пільговому обчисленні вказаний період роботи за Списком №1 додатково два роки, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести перерахунок пенсії з виплатою недонарахованих сум, починаючи з 15 серпня 2016 року.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 31 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу в пільговому обчисленні періоду роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу в пільговому обчисленні період роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2 за Списком №1 додатково два роки, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести перерахунок пенсії з виплатою недонарахованих сум, починаючи з 15 серпня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суди дійшли висновку про те, що наданими позивачем документами підтверджується пільговий стаж роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Львова подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували норми діючого законодавства та дійшли помилкового висновку про зарахування роботи позивача на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2 до пільгового стажу роботи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а судових рішень - без змін, враховуючи нижченаведене.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 49 років 03 місяці 19 днів (стаж роботи за Списком №1 02 роки 09 місяців 15 днів; за Списком №2 03 роки 08 місяців 08 днів).

За Списком №2 стаж обчислено за період з 06.08.1980 по 10.03.1981 року; з 12.03.1981 по 30.12.1981; з 02.01.1982 по 23.01.1983. За Списком №1 за період з 23.11.1968 по 28.08.1970 на посаді набирача скломаси; з 25.10.1971 по 03.11.1971 - баночника. Зарахування стажу роботи за Списком №1 за період роботи з 25.10.1971 року по 03.11.1971 року проведено на підставі уточнюючої довідки №1-77 від 03.11.1971, виданої Львівським учбово-виробничим підприємством №2 українського товариства глухих.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного Фонду в Залізничному районі м. Львова з заявою про зарахування йому додатково до страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 на посаді баночника у Львівському учбово-виробничому підприємстві глухих №2.

Листом від 15.02.2017 №7/Б-9 Управління Пенсійного Фонду України в Залізничному районі м. Львова повідомило про відмову у зарахуванні періоду роботи з 04.11.1971 по 01.07.1974 баночником з підстав ненадання уточнюючої довідки.

Не погоджуючись із таким рішенням Пенсійного органу позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з п.2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.

Відповідно до положень п.16 Розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно зі ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

За приписами п. «а» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як встановлено ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як установлено пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Натомість, як встановлено судами, позивач в період з 25.10.1971 по 01.07.1974 працював повний робочий день баночником в скляній дільниці Львівського учбово-виробничого підприємства № 2 глухих, тобто на посаді, яка надає право на призначення пенсії на пільгових умовах, віднесена до Списку №1, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 розділ XV пункт 1, що підтверджено дослідженими судами доказами, а саме: трудовою книжкою позивача, витягом з наказу від 25.10.1971 №57 по Львівському учбово-виробничому підприємству глухих № 2, витягом з наказу від 27.06.1974 №30 по Львівському учбово-виробничому підприємству глухих № 2, уточнюючою довідкою підприємства №1-77.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судів, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, та не дають підстав вважати, що цими судами невірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами рішень, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду міста Львова від 31 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року у справі №462/987/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду