Справа № 445/946/17
Суддя: Пилип'як П. В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/946/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип'яка П. В.

при секретарі судового засідання Мацайло О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 Піддубної Х.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золочеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівської міської ради Львівської області, міського голови м. Золочева Гриньківа Ігоря Михайловича, про визнання дії та рішень протиправними, зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою визнати протиправними дії міського голови м.Золочева Гриньківа І.М. щодо не передачі на розгляд сесії Золочівської міської ради заяв позивача про надання права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1; зобов'язати міського голову м. Золочева Гриньківа І.М. передати на розгляд чергової сесії Золочівської міської ради заяву позивача про надання права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для ОЖБ загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1; зобов'язати Золочівську міську раду прийняти на черговій сесії Золочівської міської ради рішення про надання позивачу права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для ОЖБ загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення Золочівської міської ради №611 від 23.02.2017 р. «Про здійснення добору земельних ділянок для підготовки до проведення земельних торгів».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що неодноразово звертався із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність вищезазначеної земельної ділянки, однак жодного разу дане питання не було передано на розгляд компетентному суб'єкту, тобто на розгляд сесії Золочівської міської ради. На неодноразові звернення отримав відповідь, що рішенням сесії Золочівської міської ради на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 визначено перелік земельних ділянок для підготовки лотів до продажу на земельних торгах для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Однак, для прийняття такого рішення необхідно провести маркетингові дослідження інвестиційної привабливості земельних ділянок для обслуговування житлових будинків в районі АДРЕСА_1. Такі дослідження не проводились, що відповідно свідчить про незаконність рішення № 611 від 23.02.2017 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача Піддубна Х.Г. проти задоволення позову заперечила, у відзиві на позовну заяву посилається на те, що вимоги Земельного кодексу України щодо проведення маркетингових досліджень носять декларативний характер. Відповідні дослідження проводяться лише у випадку недостатнього обсягу інформації для прийняття рішення, наявності суперечностей щодо стратегії, цілей та механізмі їх реалізації, погіршення чи покращення ситуації, формування нових стратегічних або тактичних задумів.

На час прийняття оскаржуваного рішення Золочівська міська рада Львівської області володіла інформацією щодо попиту, потенційних можливостей ринку, тенденцій ділової активності тощо. Відповідно рішення сесії №611 від 23.02.2017 року є законним та прийняте у відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

З урахуванням вищезазначеного просить у задоволенні вимог позивача відмовити повністю.

Відповідач Гриньків І.М., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не заявився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну правову оцінку, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96- ВР (далі - Закон № 393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 393 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Отже, чинним законодавством закріплено прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Як вбачається із матеріалів справи, 03 вересня 2015 року, 19 квітня 2016 року, 24 жовтня 2016 року, 27 грудня 2016 року позивач звертався із заявами про виділення йому у межах АДРЕСА_1 земельної ділянки у розмірі 0.10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.10, 14, 16).

06 лютого 2017 року позивач відповідно до повідомлення Золочівської міської ради №98 ід 24.01.2017 року долучив копії документів, що засвідчують його особу, а також надав згоду на виділення земельної ділянки розмірі 0.0441 га (а.с.8).

На звернення від 06.02.2017 року, листом №298 від 03.03.2017 року позивача повідомлено, що рішенням сесії від 23.02.2017 року відповідно до детального плану території житлової забудови в районі АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 визначено перелік земельних ділянок по підготовці лотів для продажу на земельних торгах для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (а.с.9).

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.5 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

У відповідності до п.3 ч.4 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач Гриньків І.М. всупереч вимогам чинного законодавства України не представив на розгляд чергової сесії сільської ради заяви Позивача про виділення у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Більше того, відповідач Гриньків І.М. неодноразово протягом близько 2-х років у протиправній формі шляхом формулювання незаконних письмових листів відмовляв позивачу у видачі земельної ділянки, незважаючи на те, що дане питання повинно бути предметом розгляду не міського голови, а сесії Золочівської міської ради.

Відповідно до ч.10, 11 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Зазначені критерії одночасно є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач Гриньків І.М. допустив порушення вимог чинного законодавства шляхом протиправної бездіяльності, яка проявилася у формі невнесення на розгляд сесії Золочівської міської ради Львівської області питання щодо виділення позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки, а також шляхом вчинення протиправних дій у формі письмових відмов у виділенні позивачу земельної ділянки, що не входило до його повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо позовних вимог позивача - зобов'язати Золочівську міську раду прийняти на черговій сесії Золочівської міської ради рішення про надання позивачу права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для ОЖБ загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1; суд констатує наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За встановлених у справі обставин, зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення означало б втручання суду у дискреційні повноваження, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З приводу вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Золочівської міської ради №611 від 23.02.2017 р. «Про здійснення добору земельних ділянок для підготовки до проведення земельних торгів» суд встановив наступні обставини, які мають значення для справи та прийшов до наступних висновків.

Рішенням ІХ сесії VІІ демократичного скликання Золочівської міської ради Львівської області від 18.08.2016 року №336 «Про затвердження детального плану території» затверджено детальний план території кварталу житлової забудови районі АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 у м. Золочеві Львівської області.

Як вбачається із Протоколу №32 засідання постійної депутатської комісії з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища міста від 13.02.2017 року на засіданні вирішено включити до переліку земельних ділянок по підготовці лотів до проведення земельних торгів для продажу права власності на землю, у тому числі АДРЕСА_1 22-25, АДРЕСА_2 №№113-122. 204-213, 224-233, 238-240, 280-284.

23 лютого 2017 року на засіданні ХIV сесії VІІ демократичного скликання Золочівської міської ради Львівської області прийнято рішення №611 включити до переліку земельних ділянок для підготовки лотів до проведення земельних торгів земельні ділянки згідно з додатком. Дати дозвіл Золочівській міській раді на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та експертно грошових оцінок земельних ділянок для підготовки лотів до проведення земельних торгів земельні ділянки згідно з додатком 1 для обслуговування житлових будинків. господарських будівель і споруд за рахунок земель не наданих у власність або користування у межах населеного пункту.

Згідно Додатку №1 до Рішення від 23.02.2017 року №611 до переліку земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по підготовці лотів до проведення земельних торгів для продажу у власність включено земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 №№22-25, АДРЕСА_2 №№113-122, 204-213, 224-233, 238-240, 280-284. До переліку земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по підготовці лотів до проведення земельних торгів для продажу права оренди включено земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 №№9-12, 16-18.

21 березня 2017 року, 07 квітня 2017 року позивач звертався із письмовими заявами до Золочівської міської ради про надання інформації щодо того коли і за чиї кошти проведено маркетингові дослідження, дослідження інвестиційної привабливості та вказати повний перелік звернень громадян та юридичних осіб щодо намірі забудови (а.с.6, 18).

На звернення від 21 березня 2017 року позивач отримав відповідь міського голови Золочівської міської ради Гриньківа І. про те, що рішенням сесії Золочівської міської ради від 18.08.2016 року затверджено детальний план території кварталу житлової забудови в районі АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 у м. Золочеві Львівської області. У період з 06.12.2016 року по 24.02.2017 року до Золочівської міської ради поступило 46 заяв від мешканців міста Золочева щодо надання земельних ділянок у користування для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (а.с. 7).

На звернення від 07 квітня 2017 року позивач отримав відповідь міського голови Золочівської міської ради Гриньківа І. про те, що при розробці генерального плану міста Золочева, який затверджений рішенням сесії від 29.09.2015 року проводився збір, оброблення та аналіз даних щодо використання вільних земельних ділянок. На основі генерального плану міста розроблений та затверджений сесією міської ради 18.08.2016 року детальний план території кварталу житлової забудови в районі АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 у м. Золочеві Львівської області (а.с.19).

Незважаючи на те, що позивач при зверненні до відповідача з клопотанням про надання у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд вчинив усі необхідні дії та подав документи, передбачені нормами ЗК України, рішення про надання або відмову у наданні у власність земельної ділянки прийнято не було.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на вказані у вищезазначених листах обставини, оскільки відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.3 ст.135 ЗК України організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються, зокрема, перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами (ч.4 ст.135 ЗК України).

Статтею 136 ЗК України врегульовано питання добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах. Організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу (ч.1 ст. 136 ЗК України).

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови (ч.2 ст. 136 ЗК України).

Згідно ч.4 ст.136 ЗК України підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості); б) державну реєстрацію земельної ділянки; в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку; г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї; ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків продажу на земельних торгах права оренди на неї; д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки; е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим розміру орендної плати, визначеного Податковим кодексом України; є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за ринкову вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; ж) визначення виконавця земельних торгів, дати та місця проведення земельних торгів.

Так, згідно п. 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі - Порядок № 1051), кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Тобто, Перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та прав на них, які виставляються на земельні торги визначається організатором земельних торгів і заборона щодо відчуження встановлена саме на ті земельні ділянки, які включені до Переліку.

Між тим, до вказаного Переліку може бути включено земельну ділянку тільки за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільних прав.

Відповідно до ч.4 ст. 135 ЗК України проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них а) перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; б) стартова ціна лота; в) строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; г) особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги.

Відтак, перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами, є однією зі складових рішення організатора проведення земельних торгів.

Однак під час судового розгляду справи відповідач не зазначив про існування відповідного рішення про проведення земельних торгів, яке б приймалося уповноваженим органом, факту наявності такого рішення не доводив та не підтверджував належними доказами.

За таких обставин, відповідач, включивши до переліку земельних ділянок, які виставляються на земельні торги окремими лотами без прийняття відповідного рішення про проведення земельних торгів, діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідач не надав суду документів, які підтверджують вчинення певних дій, що передують включенню земельних ділянок до Переліку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення позбавляє позивача та третіх осіб у справі, права на одержання у користування (оренду) земельних ділянок без участі у земельних торгах, чим порушуються відповідні права та інтереси вказаних осіб, передбачені чинним законодавством України та принципу визначеності рішення суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні у власність земельної ділянки. Посилання відповідача на наявність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, передбачених ч.3 ст.136 ЗК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, враховуючи, що документального підтвердження здійснення добору земельної ділянки державної власності площею відповідно до вимог ст.ст. 135-137 ЗК України до суду не надано та про наявність таких документів не зазначено.

Враховуючи наведене, суд встановив, що Відповідачем було порушено права позивача. За викладених обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про визнання протиправним та скасування рішення № 611 від 23.02.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі не надали суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин щодо законності своїх дій, не довели правомірності відмови в розгляді заяви позивача щодо виділення земельної ділянки у власність та прийняття № 611 від 23.02.2017.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ "Про звернення громадян", ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», суд

у х в а л и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії міського голови м. Золочева Гриньківа Ігоря Михайловича щодо не передачі на розгляд сесії Золочівської міської ради заяв позивача про надання права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати міського голову м. Золочева Гриньківа Ігоря Михайловича передати на розгляд чергової сесії Золочівської міської ради заяву позивача про надання права на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність позивачу земельної ділянки для ОЖБ загальною площею 0,0441 га навпроти будинку АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Золочівської міської ради №611 від 23.02.2017 р. «Про здійснення добору земельних ділянок для підготовки до проведення земельних торгів».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.10.2018.

Суддя П. В. Пилип'як