Справа № 826/9485/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 вересня 2018 року м. Київ № 826/9485/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стринадко О.Г., представника третьої особи Васильчикова І.В., у відсутність інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

21.06.2016 ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (Кобелєва А.М.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві (ГТУЮ у м. Києві), Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (ПАТ «ПУМБ») про визнання протиправним та скасування рішення від 03.03.2016 №28569941 щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач в порушення вимог статей 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV протиправно прийняв спірне рішення щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «ПУМБ». Позивач наголосила, що у матеріалах реєстраційної справи, в порушення вимог законодавства, відсутній належний доказ наявності письмової вимоги про усунення порушень, надісланий іпотекодержателем іпотекодавцеві та документ, що підтверджує завершення 30 - денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Водночас, позивач вказала, що кредитний договір не підписувала, що, у свою чергу, не потягло виникнення зобов'язання за кредитним договором. Відповідно, звернувся до суду з заявою про визнання правочинів недійсними. У цивільній справі №757/9740/16-ц вирішуються питання про дійсність правочинів (кредитного та іпотечного договорів), які стали підставою для прийняття оспорюваного у даній справі рішення та реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 справу прийнято до провадження суддею Чудак О.М. та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2018 судом прийнято заяву ОСОБА_2 про зміну підстав її адміністративного позову до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ГТУЮ у м. Києві, ПАТ «ПУМБ», про визнання протиправним та скасування рішення.

Від представника ПАТ «ПУМБ» надійшло клопотання №КНО-44.4.2/1487 від 15.11.2017 про закриття провадження у справі №826/9485/16 на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції до 15.12.2017.

05.04.2018 представником третьої особи повторно подано заяву про закриття провадження у справі з посиланням на судову практику Верховного Суду України та неодноразово висловлену Великою Палатою Верховного Суду правову позицію щодо непідсудності адміністративним судам справ у спорах про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки.

В судове засідання представники позивача не з'явилися, причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлені завчасно й належним чином. При цьому судом враховано, що має місце повторна неявка позивача чи її представників в судове засідання без повідомлення про причини такої неявки. В той же час на заявлене клопотання представником ОСОБА_2 подано відповідні заперечення з проханням в його задоволенні відмовити через необґрунтованість.

Отже, надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та третіми особами, суд врахував наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України в редакції до 15.12.2017 суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до КАС України та викладено його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, аналогічні положення пункту 1 частини першої статті 157 КАС України в редакції до 15.12.2017, містяться в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Суд ознайомившись із змістом клопотання та заяви ПАТ «ПУМБ» про закриття провадження у справі №826/9485/16 встановив, що вони мотивовані тим, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а отже, спір має розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). Крім того, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо непідсудності даної категорії справ адміністративному суду.

У судовому засіданні представник третьої особи ПАТ «ПУМБ» підтримав вказану заяву та просив суд закрити провадження у справі.

Вирішуючи по суті клопотання про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2007 між ОСОБА_2 (позичальник) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») укладено кредитний договір №5572384. Відповідно до умов вказаного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 130000 доларів США на строк до 03.08.2027.

Водночас, 03.08.2007 між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (іпотекодержатель) (правонаступник ПАТ «ПУМБ») укладено договір іпотеки №5573083, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 42,90 кв.м., житловою 28,3 кв.м.).

Статтею 4 договору іпотеки передбачено порядок та умови задоволення вимог іпотекодержателя (ПАТ «ПУМБ») за рахунок предмета іпотеки.

03.03.2016 відповідач прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №285699441, яким за ПАТ «ПУМБ» зареєстровала право власності на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

В межах викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне.

Так, у цивільній справі №757/9740/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПУМБ» вирішується спір про визнання договору недійсним, який став підставою для прийняття оспорюваного у даній справі рішення та реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «ПУМБ». У даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу для з'ясування питання чи виконано підпис на договорах кредитування та іпотеки від імені ОСОБА_2 вказаною особою.

Крім того, судом з'ясовано, що ОСОБА_2 в адміністративному порядку оскаржувала рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Міністерство юстиції України прийняло рішення від 01.06.2016 про відмову в задоволенні вказаної заяви, оскільки не встановлено порушень у сфері державної реєстрації та існує спір про право.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?є;…&? ; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

В той же час, згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Позовні вимоги в даній справі стосуються захисту приватного інтересу позивача (позивач стверджує, що вона протиправно позбавлена права власності) шляхом реєстрації права власності на квартиру за іншою особою, тобто спір пов'язаний з реалізацією цивільних інтересів позивача.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту її приватних інтересів.

Отже, проаналізувавши вказані норми, в контексті викладених обставин, суд дійшов висновку, що питання, пов'язані з реєстрацією права власності є похідними від вимог у приватно-правовому спорі (у тому числі у цивільному спорі у справі №757/9740/16-ц), а тому спір, що розглядається адміністративним судом у даній справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Хоча формально предметом спору і є правомірність дій відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру, проте, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Крім того, скасування рішення приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договором іпотеки, обов'язково буде впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на земельну ділянку та будівлю, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, наявністю спору про її укладання, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що правову позицію з питань підсудності даної категорії справ викладено в постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 11.04.2017 у справі №808/2298/15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції. Наведене свідчить про наявність усталеної судової практики застосування вказаних вище норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частин першої, другої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв'язку з чим, суд вбачає наявність достатніх правових підстав для закриття провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Клопотання Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про закриття провадження у справі №826/9485/16 задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №826/9485/16 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз'яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак