Справа № 824/169/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/169/18-а

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які оформленні листом від 10.11.2017 року №21745/14, щодо відмови позивачу в переході на пенсію державного службовця за віком відповідно до закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VII;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу пенсію, як державному службовцю, відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VII з 07.09.2017 року (з часу звернення з заявою про призначення пенсії);

- стягнути з відповідача судовий збір;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.11.2017 року посадовими особами відповідача відмовлено позивачу щодо переходу на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв'язку з недостатньою кількістю стажу державної служби, який складає 12 років 2 місяці 28 дні.

Відмовляючи в призначенні пенсії відповідач посилався на те, що станом на 01.05.2016 року посада, яку займав позивач не відноситься до посад державної служби, тому відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права та інтереси, з огляду на те, що: згідно записів трудової книжки, стаж його державної служби становить 14 років 07 місяців 28 днів (страховий стаж 44 роки); станом на 01.05.2016 року посаду, яку він займав відносилась до посад державної служби, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, а тому на думку позивача він має право на перехід на пенсію державного службовця.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що з 10.03.2015 року позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

07.09.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу.

Розпорядженням від 10.11.2017 № 808380 відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки відповідно до пункту 10 та пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 року позивач станом на 01.05.2016 року не мав необхідного стажу. Посада, яку займав позивач після 01.05.2016 року не відносилась до посад державної служби згідно Закону України "Про державну службу".

Відповідно до пункту 14 частини 3 статті 3 Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ (далі Закон №889) - дія цього Закону не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування. Критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються КМУ за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідач зазначає, що одночасно із набранням чинності Закону №889, набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 271 "Про затвердження критеріїв визначення переліку посад державних органів, які виконують функції з обслуговування". Отже, дія Закону №889 не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування. А також після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №465 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" втратила чинність і постанова Кабінету Міністрів України від 13.07.1994 №521-р.

З урахуванням наведеного вище відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог за безпідставністю таких позовних вимог.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що єдиною підставою відмови було те, що стаж державної служби позивача складає 12 років 2 місяці 28 днів, а станом на 01.05.2016 року посада, яку займав позивач не відноситься до державної служби, відповідно, підстави для призначення пенсії позивачу за віком відповідно до Закону "Про державну службу" №889 відсутні.

Вказав, що жодних інших причин щодо переходу на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" зазначено не було. Доводи відповідача про те, що позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного стажу - 20 років, та відсутністю відомостей щодо присвоєного рангу після 01.05.2016 року, є необґрунтованими та спростовуються відмовою відповідача від 10.11.2017 року №21745/14, що є в матеріалах справи.

Зазначив, що відповідно до п.10 розділу XI Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону країни "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, на думку позивача особам, які на момент призначення пенсії мають менше 20 років стажу, все одно визначається пенсія, на умовах 20-річного стажу. Наведене спростовує доводи відповідача про те, що на момент звернення за призначенням пенсії стаж позивача, як державного службовця становить 12 років 2 місяці 23 дні, що достатньо на думку останнього для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв'язку з наведеним просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши при цьому клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з перебуванням у відпустці.

Враховуючи те, що причини неприбуття в судове засідання представника відповідача є необґрунтованими, а також з урахуванням вимог статті 205 КАС України - суд вважає за можливе та необхідне розглянути дану без участі останнього.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог Головного Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 03.02.2004 №9-к, позивач прийнятий на посаду заступника начальника Центру, з посадовим окладом згідно штатного розпису, з прийняттям Присяги державного службовця та присвоєнням 10 рангу державного службовця. (а.с. 20)

Згідно наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 24.03.2005 року №16-к, позивач прийнятий па посаду начальника Центру, з присвоєнням 9 рангу державного службовця. (а.с. 21)

Згідно пенсійного посвідчення позивача № НОМЕР_1 від 31.03.2015 року, позивачу призначено пенсію за віком довічно. (а.с.22)

Згідно наказу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 13.09.2016 року № 136-ОД, позивача попереджено про зміну істотних умов праці .(а.с.23)

Судом досліджено Лист-Попередження про зміну істотних умов праці ОСОБА_1, та заяву про згоду позивача від 23.09.2016 року, про зміну умов праці. (а.с.24-25)

Згідно наказу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 05.10.2016.року № 45-ОС, позивач переведений з 01.10.2016 року на посаду начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. (а.с.26)

Згідно наказу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації від 25.10.2017 року № 26-ОС, позивача звільнено 31.10.2017 року з посади начальника Центру за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. (а.с.27)

Згідно розписки-повідомлення від 07.09.2017 року №6047, вбачається про звернення позивача з заявою до відповідача 07.09.2017 року, щодо призначення/перерахунку пенсії.(а.с.28)

10.11.2017 року відповідачем листом №21745/14 позивачу відмовлено в задоволенні заяви від 07.09.2017 року, у зв'язку з тим, що стаж державної служби складає 12 років 2 місяці 28 днів, а станом на 01.05.2016 посада, яку він займав, не відноситься до посад державної служби.(а.с.29)

Згідно Розпорядженням від 10.11.2017 № 808380 позивачу відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".(а.с.63)

Судом досліджено копію трудової книжки позивача, згідно якої вбачається, окрім іншого:(а.с.16-19)

03.02.2004 року прийнятий на посаду заступника начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог (наказ від 03.02.2004 №9-к);

24.03.2004 року призначений на посаду начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог, згодом Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (з кадрового резерву, наказ від 24.03.2005 №16-К),

01.10.2016року, позивача переведено на посаду начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 05.10.2016 №45-ОС),

31.10.2016 року позивача звільнено з посади начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 25.10.2017).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Пунктами 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавець визначив обов'язкові складові для призначення пенсії державного службовця. А саме, державні службовці, на день набрання чинності Законом №889 мають займати посади державної служби; мають не менш як 10 років стажу на таких посадах; мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10). А для осіб, які на день набрання чинності Законом №889 мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.05.2016 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 не мав необхідного віку визначеного статтею 37 Закону №3723 (62 роки).

Згідно статті 90 Закону №889, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З системного аналізу положень Закону №889 та статті 37 Закону №3723 вбачається, що з набранням чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсій та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", окрім осіб, які підпадають під умови визначені пунктами 10 та 12 Закону №3723.

Законодавцем передбачене виключення для таких осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менше як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби.

Судом встановлено, що з 10.03.2015 року позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.09.2017 №4/739 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням від 10.11.2017 № 808380 відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки та копій довідок Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації позивач:

03.02.2004 року прийнятий на посаду заступника начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог (наказ від 03.02.2004 №9-к);

24.03.2004 року призначений на посаду начальника Центру по нарахуванню і виплаті пенсій і допомог, згодом Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (з кадрового резерву, наказ від 24.03.2005 №16-К),

01.10.2016року, позивача переведено на посаду начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 05.10.2016 №45-ОС),

31.10.2016 року, звільнено з посади начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (наказ від 25.10.2017).

Поряд з цим, згідно наказу від 13.09.2016 № 136-ОД про попередження про зміну істотних умов праці, позивача попереджено про зміну істотних умов праці (попередження від 13.09.2016 № 4499) та згідно заяви від 23.09.2016 року позивач надав згоду на продовження роботи за займаною посадою з 01.10.2016 року.(а.с.16-19)

Як вбачається із спірних правовідносин, позивач бажає призначити «перевести» його пенсію державного службовця згідно Закону України "Про державну службу" №889-УШ від 10.12.2015. Юридична сила закону, як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідно до пункту 14 частини 3 статті з Закону № 889 дія цього Закону не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування.

Частиною 4 статті 3 зазначеного Закону визначено, що критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються КМУ за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Таким чином, одночасно із набранням чинності Закону № 889 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 271 "Про затвердження критеріїв визначення переліку посад державних органів, які виконують функції з обслуговування".

Відповідно до норм Закону №889 посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, визначені статтею 25 Закону №3723, а

також актами Кабінету Міністрів України про віднесення певних посад до відповідних

категорій посад державних службовців.

Згідно з Типовим положенням про Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 02.08.2016 №147 (в редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 02.08.2016 №837) Центр є державною установою і підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації. При цьому, пункт 9 типового положення, яким передбачалося, що працівники Центру відносяться до відповідних категорій посад державних службовців на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України, втратив чинність.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.1994 №521-р "Про віднесення посад начальників обласних центрів по нарахуванню та виплаті пенсій до 5 категорії державних службовців" посади начальників обласних та київського міського центрів по нарахуванню та здійсненню соціальних-виплат, їх заступників було віднесено до 5 категорії державних службовців.

Аналіз наведених вище норм, дає підстави вважати, що дія Закону № 889 не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування (окрім осіб, які підпадають під вимоги пунктів 10 та 12 цього Закону). А також, після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №465 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", втратила чинність і постанова Кабінету Міністрів України від 13.07.1994 №521-р. Водночас умови праці працівників Центрів по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 630, якою внесено відповідні зміни до Додатку 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів з оплати працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери".

Як зазначалось вище, позивач був попереджений про зміну істотних умов праці, та наказом від 13.09.2016 №- 136-ОД з 01.10.2016 продовжив роботу на посаді начальника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" №889 (з 01.05.2016). Разом з тим, до завершення строку попередження про зміни в організації в організації праці, умови праці збережені відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016. Тобто, умови оплати праці здійснювалися відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016 за періоди роботи (служби) до набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889 (до 01.05.2016).

Суд вважає за необхідне також зазначити, що аналогічні твердження викладено і в листі Міністерства соціальної політики України від 11.10.2016 №1406/13/84-6.

Крім того, позицію про збереження пільг за працівниками, які попередженні про зміну істотних умов праці викладено і листі Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-франківській областях від 26.09.2016 №261/03-02/319. Одночасно суд звертає увагу і на те, що цей лист має виключно роз'яснювальний (інформаційний) характер і не містить правових норм, про що в ньому й зазначено.

Проаналізувавши наведене вище, суд вважає, що відповідно до Закону № 889 з 01.05.2016 працівники державних органів, які виконують функції з обслуговування, не являються державними службовця, а збереження умов оплати праці у зв'язку зі змінами істотних умов праці, не дає підстав (окрім іншого) позивачу стверджувати, що в цей період його посада продовжує відноситись до відповідної категорії посад державної служби з огляду на зміну законодавства з 01.05.2016.

Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне також зазначити і те, що при зверненні до суду позивач посилався на те, що Закон № 889 не має прямої вказівки про позбавлення позивача статусу державного службовця.

Щодо вказаних посилань суд зазначає, що відповідно до норм статті 2 Закону № 889, чітко передбачено сферу дії даного Закону, тобто на кого поширюється та не поширюється право на призначення пенсії згідно цього Закону.

Призначення пенсій відповідно до Закону України № 889 також регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка застосовується з 01.05.2016 (далі - Постанова №622), якою зокрема затверджено порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб.

Відповідно до Постанови №622 визначено, що право на призначення пенсії за нормами Закону № 889 набувають особи, зокрема ті, які мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Суд зауважує, що законодавством України чітко розмежовується поняття "стаж державної служби" та "стаж на посадах, віднесених до категорій посад державної служби". Стаж державної служби, дає право на встановлення надбавки за вислугу років, визначення кількості днів щорічної відпустки.

Стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби дає право на призначення пенсії відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889. Одночасно, відповідно до статті 46 Закону № 889 стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Проте, право на призначення пенсії державного службовця згідно з пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, визначають необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Стаж державної служби (в тому числі, обчислений в порядку і на умовах раніше діючого законодавства) не дає права на призначення пенсії державного службовця згідно з чинним законодавством.

Судом встановлено, що головним управлінням розраховано стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців набутий до 01.05.2016 та становить - 12 років 2 місяці 28 днів.

Сьогодні ж право на пенсію державного службовця мають лише ті особи, які мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та які станом на 01.05.2016 перебували на посаді державної служби, та не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та досягли віку, передбаченого чинним законодавством.

Таким чином, згідно записів у трудовій книжці, встановлених обставин у справі та відповідно до норм чинного законодавства України, відсутні правові підстави для призначення пенсії державного службовця позивачу відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 у зв'язку з тим, що позивач станом на 01.05.2016 року не перебував на посадах державної служби, та у зв'язку з відсутністю станом на 01.05.2016 не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, оскільки позивач помилково вважає, що він має право на перехід «переведення/призначення» на пенсію державного службовця.

Згідно частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення останніх.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду (Сьомого апеляційного адміністративного суду) через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.