Справа № 811/1137/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 року

справа № 811/1137/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Чепурнов Д.В., Мельник В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні традиції СВ» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року

у адміністративній справі № 811/1137/18 за позовом ТОВ «Аграрні традиції СВ» до Ужгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області та Державна фіскальна служба України про зобов’язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні традиції СВ» щодо зобов’язання Ужгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області визнати податкову накладну ТОВ “Аграрні традиції СВ” №1 від 15.02.2018 року такою, що подана вчасно, тобто 23.02.2018 року в день фактичного відправлення її до органів державної податкової служби засобами електронного зв’язку та розрахунок коригування кількісних та якісних показників №1 від 14.03.2018 р. до податкової накладної №7 від 10.08.2017 року визнати таким, що поданий вчасно, тобто 14.03.2018 року в день фактичного відправлення його до органів державної податкової служби засобами електронного зв’язку; та про зобов'язання Державної фіскальної служби України включити відомості з поданих ТОВ “Аграрні традиції СВ” податкової накладної №1 від 15.02.2018 р. та розрахунку коригування кількісних та якісних показників №1 від 14.03.2018 р. до податкової накладної № 7 від 10.08.2017 р. до облікових даних Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційного суду позивачем з підстав неправильного встановлення судом та не доведеності обставин, що мають значення для справи і які суд визнав встановленими, а також неправильного застосування норм матеріального права, у зв’язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом фактичних обставин і правильність надання їм юридичної оцінки з урахуванням положень чинного законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апелянта та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ “Аграрні традиції СВ”, який має статус юридичної особи (а.с.17-18) та Ужгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області було укладено 29.11.2017 Договір про визнання електронних документів №71401 (а.с.8-11), за умовами якого було передбачено обов’язки контролюючого органу: забезпечувати приймання електронних документів Автора у строки, визначені законодавством, та їх обробку; забезпечувати відправлення квитанцій на електронну адресу Автора; забезпечувати зберігання і конфіденційність отриманих в електронному вигляді документів. Внаслідок зазначеного, 14.02.2018 позивачем було подано заяву про приєднання до зазначеного договору (а.с.12) і підтвердженням прийняття вказаного договору Інформаційним порталом ДПС України є квитанція №2 від 15.02.2017 (а.с.14).

Разом з тим, відповідач по справі не прийняв направлену позивачем 23.02.2018 року в електронному вигляді на реєстрацію податкову накладну №1 від 14.02.2018 (а.с.7), посилаючись на «Відсутність укладеного з платником договору приєднання» (а.с.15).

А на повторно направлену позивачем заяву про приєднання до Договору №1 від 23.02.2018, відповідач в квитанції №1 зазначив, що «Документ не прийнято. Діючий Договір присутній від 14.02.2018 №1» (а.с.13,16). Водночас, надісланий позивачем 14.03.2018 до відповідача 1 розрахунок коригування кількісних та якісних показників №1 від 14.02.2018 до податкової накладної №7 від 10.08.2017 (а.с.19), відповідачем згідно квитанції №1 від 14.03.2018 вказаний розрахунок не прийнято з позначкою податкового органу «Відсутній укладений з платником договір приєднання» (а.с.20).

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем 1 на виконання умов Договору забезпечено приймання електронних документів позивача, їх обробку та передачу відповідачу 2, а вже останнім не було прийнято подані позивачем електроні документи з підстав зазначених у квитанціях (а.с. 15, 16, 20), хоча в запереченнях проти позову відповідач 2 вказує на зупинення реєстрації поданих позивачем документів у зв’язку з виявленим ним невідповідності обсягу постачання обсягам придбання по товару відповідного класифікаційного коду (а.с.85-87).

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову ТОВ «Аграрні традиції СВ» до Ужгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України та Договором про визнання електронних документів №71401 29.11.2017 не передбачено, обов’язок відповідача 1 вчиняти дії щодо визнання податкових накладних та розрахунку коригування кількісних та якісних показників такими, що подані вчасно, в день фактичного відправлення його до органів державної податкової служби засобами електронного зв’язку, а тому в задоволенні зазначеної позовної вимоги належить відмовити.

Відмова суду першої інстанції в задоволені вимог стосовно зобов'язання Державної фіскальної служби України включити відомості з поданих ТОВ “Аграрні традиції СВ” податкової накладної №1 від 15.02 2018 р. та розрахунку коригування кількісних та якісних показників №1 від 14.03.2018 р до податкової накладної №7 від 10.08.2017 р. до облікових даних Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України мотивована судом першої інстанції тим, що правовідносини щодо реєстрації податкових накладних врегульовані нормами Податкового кодексу України та Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (в редакції чинні на час подання позивачем податкової накладної та розрахунку коригування кількісних і вартісних показників), виходячи з положень п.4, п.12, п.13 якого суд зазначив, що підставою внесення облікових даних до Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби є саме реєстрація податкової накладної та розрахунку коригування кількісних та якісних показників відповідно до чинного законодавства. Внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем по цій справі обрано невірний захист порушеного права шляхом зобов'язання ДФС України включити відомості з поданих позивачем податкової накладної та розрахунку коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної до облікових даних Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України, а не зобов’язання відповідача 2 зареєструвати податкову накладну та розрахунок.

Судова колегія керуючись положеннями ст.308 КАСУ переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені ці права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб’єкта владних повноважень протиправними та зобов’язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб’єкта владних повноважень протиправною та зобов’язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб’єкта владних повноважень (ст.5 КАСУ).

Разом з тим, суд має розглядати адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч.2 ст.9 КАСУ), і відповідно, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо ж буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Виходячи з того, що чинним законодавством не передбачено такого матеріально-правового способу захисту права, як зобов’язання податкового органу вчинити дії щодо визнання податкових накладних та розрахунку коригування кількісних та якісних показників такими, що подані вчасно, в день фактичного відправлення його до органів державної податкової служби засобами електронного зв’язку, та шляхом зобов'язання ДФС України включити відомості з поданих позивачем податкової накладної та розрахунку коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної до облікових даних Інформаційної бази даних Державної фіскальної служби України, а не зобов’язання ДФС України зареєструвати податкову накладну та розрахунок, судова колегія наголошує на правомірності відмови суду першої інстанції у задоволенні позову у цій справі через невідповідність обраного позивачем способу захисту передбаченим законодавством.

При цьому, судова колегія акцентує увагу на тому, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тобто, обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач по цій справі повинен був зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій чітко визначено право кожної особи на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Прикладом необхідності обрання позивачем "ефективного" засобу захисту є рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) та рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02), відповідно яких "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Виходячи з положень п.п.14.1.60 п.14.1 ст.14, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України та приписів Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних № 1246, судова колегія вважає, що для захисту своїх прав позивач у даному спірному випадку повинен був ставити питання про визнання прийнятою і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкової накладної №1 від 15.02.2018 датою її фактичного отримання, що б дійсно забезпечило поновлення порушеного права і одержання позивачем бажаного результату. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися, а в апеляційній скарзі позивач наполягає на задоволенні саме заявлених ним у цій справі вимог.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи відсутність у адміністративного суду задовольнити вимоги позивача внаслідок обранням ним неналежного та неефективного способу захисту своїх прав, який навіть внаслідок задоволення вимог позивача не потягне за собою відновлення порушених прав позивача, оскільки у визначений позивачем спосіб не буде визнано прийнятою і зареєстрованою в Єдиному реєстрі датою її фактичного отримання податкова накладна №1 від 15.02.2018, а доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, судова колегія визнає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні традиції СВ» – залишити без задоволення,

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року – залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник