Справа № 2040/7286/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 р. № 2040/7286/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про відмову в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради () відновити нарахування та виплату допомоги при народженні дитини (ОСОБА_2) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 з 01.01.2016 р.;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та її малолітня дитина ОСОБА_2, є внутрішньо переміщеними особами. Так, позивач пояснює, що Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради їй було призначено виплату державної допомоги при народженні дитини. Позивач переїхала до іншого району міста Харкова, де, Управлінням праці і соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, їй було поновлено виплати допомоги при народженні дитини з місяця припинення виплат. Однак, з 01.01.2016 року виплата була призупинена у зв'язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи, яка була переоформлена позивачем у 23.01.2017 року, але виплата соціальної допомоги фактично відновлена не була. У зв'язку з зупиненням виплат допомоги при народженні дитини, позивач звернулась з відповідною заявою до відповідача з проханням поновити їй виплати допомоги при народженні дитини, однак рішенням останнього, їй було відмовлено в поновленні виплати через пропуск строку звернення після останнього припинення виплат. Їй було відмовлено та роз'яснено, що оскільки припинення виплати відбулося у січні 2016 року, а протягом року, з моменту припинення, вона не зверталась з відповідною заявою про поновлення, то нею пропущений встановлений законодавством строк звернення. Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом про причини відмови в поновленні допомоги при народженні дитини, у відповідь на який, роз'яснено, що на призначення та поновлення зазначеної допомоги законодавчо встановлений дванадцяти місячний строк. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача в письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради з 23.01.2017 року та зверталась до Управління з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини. Однак, як пояснює представник відповідача, з метою отримання інформації за який час зазначена допомога позивачу вже була виплачена, відповідач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради щодо надання особової справи та довідки (атестату) отримувача допомоги ОСОБА_1, так останній повідомив відповідачу, що позивачу була призначена допомога при народженні дитини з 01.08.2015 року по 31.12.2015 року, однак зазначена допомога, з 01.01. 2016 року була призупинена, на підставі відсутності у позивача довідки внутрішньо переміщеної особи. Представник відповідача зазначає, що після отримання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, позивач, відповідно до норм чинного законодавства, для поновлення виплат при народженні, повинна була звернутись до Управління протягом дванадцяти місяців після припинення виплат допомоги з письмовою заявою, однак такого звернення від неї не надходило, тому, згідно рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, їй відмовлено у відновленні виплат при народженні дитини. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що, оскільки позивач за поновленням виплати при народженні дитини звернулась лише 23.01.2017 року, то відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні (поновленні) вказаної допомоги, діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своїх повноважень, оскільки позивач пропустила встановлений законодавством строк для даної допомоги.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2, виданим Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 02.08.2015 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, у позивача з її чоловіком, народилась дочка ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, після народження дитини, звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради з відповідною заявою, за результатом розгляду якої, їй було призначено допомогу при народженні дитини з 01.08.2015 року по 31.12.2015 року.

З пояснень представника позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що у зв'язку з початком активної фази антитерористичної операції владою України та з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, вона, разом з сім'єю, восени 2014 року переїхала до міста Харкова, де зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа та стала на облік в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради.

Згідно інформації Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради позивачу з 01.01.2016 року призупинена виплата допомоги при народженні через відсутність у позивача довідки внутрішньо переміщеної особи.

22.03.2016 року позивача було знято з обліку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради.

У зв'язку із зміною місця проживання, 23 січня 2017 року позивач стала на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради та отримала відповідну довідку №, згідно якої місце перебування позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з відповіддю від 25.07.2018 року, яка надана відповідачем на адвокатський запит представника позивача, відповідно до подання Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 25.01.2017 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію на території Московського району м. Харкова, 14.02.2017 року (протокол №30), було прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_1 Докази відновлення соціальних виплат на підставі вказаного рішення відповідачем не надано.

На запити відповідача до Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради, була надіслана справа ОСОБА_1 в електронному вигляді з зазначенням, що виплата допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 01.01.2016 року зупинена у зв'язку із неможливістю підтвердити достовірність інформації, зазначеної в заяві.

Відповідно до підпункту 9.5 пункту 9 Інструкції щодо порядку оформлення та ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 №345, у разі здійснення виплат у централізованому порядку особова справа після зняття з обліку в Управлінні надсилається Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр), який готує Довідку-атестат та довідку про всі види допомоги, призначеної та виплаченої протягом останніх 6-ти місяців.

Відповідно до підпункту 9.3 вказаної Інструкції, у разі неможливості отримати особову справу та Довідку-атестат допомога продовжується (призначається) за фактичним місцем проживання її отримувача на підставі електронної справи, отриманої від державного підприємства „Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України".

Разом із супровідним листом до особової справи отримувача допомоги необхідні документи надсилаються Центром в Управління праці та соціального захисту населення за новим місцем проживання (реєстрації) отримувача допомоги.

23.01.2017 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, однак рішенням відповідача, від 10.03.2017 року їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви та роз'яснено, що нею пропущений строк звернення після останнього припинення виплати, який почався з 01.01.2016 року.

02.03.2017 року відповідач отримав від Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради електронну копію особової справи ОСОБА_1 У відповіді на запит відповідача зазначено, що оригінал особової справи та атестат про припинення виплати видано на руки ОСОБА_1 Докази на підтвердження останніх обставин відповідач не надав.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у поновленні та невиплаті державної допомоги при народженні дитини протиправними, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751, допомога при народженні дитини, яка народилася після 30 червня 2014 р., надається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини, позивач, вперше, звернулась до Управління праці та соціального захисту населення з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів і зазначена допомога їй була призначена.

З пункту 13 Порядку №1751 вбачається, що виплата допомоги припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим-двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Таким чином, дванадцятимісячний строк звернення про поновлення виплати допомоги встановлюється у випадку припинення виплати лише з вищезазначених підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу припинено виплату допомоги не з причин, встановлених пунктом 13 Порядку №1751.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на зазначене, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на поновлення та отримання допомоги при народженні дитини.

Суд наголошує, що позивач і її дитина є громадянами України, а отже мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист - це комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своєї відмови у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і поновлення виплати допомоги по народженню дитини з дати припинення, а саме з 01.01.2016 року.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 255, 263, 291, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144, м. Харків, 61121, код 25864181) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 10.03.2017 року про відмову в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради () відновити нарахування та виплату допомоги при народженні дитини (ОСОБА_2) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 з 01.01.2016 р.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин