Справа № 756/8319/18
Суддя: Заставенко М. О.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 756/8319/18
провадження № 2-а/753/451/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Степанишиної Г.А.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського 3 роти 4 батальйону полку 2 УПП в м.Києві рядового поліції Грегуль Ігоря Олеговича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до поліцейського 3 роти 4 батальйону полку 2 УПП в м.Києві рядового поліції Грегуль І.О. про скасування постанови серії НК№673993 від 17.06.2018р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що вважає постанову незаконною та заперечує проти її змісту. Так, він здійснив поворот праворуч на «жовтий» оскільки на цей момент перетнув стоп-лінію, що не заборонено ПДР. Позивач зазначає, що інспектор не взяв його пояснення до уваги та не долучив доказів до протоколу. Також позивач зазначає, що інспектором було порушено ряд норм КУпАП, зокрема не з'ясовано всіх обставин справи, не наведено доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, проігноровані норми ст.268 КУпАП, не забезпечено право на захист.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 06.08.2018р. адміністративний позов ОСОБА_2 переданий на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.09.2018 р. справу розподілено на суддю Заставенко М.О.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.20018р. справа прийнята в провадження та призначена до розгляду, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору був залучений Департамент патрульної поліції.

Позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що рухаючись по проспекту Мира почав маневр повороту праворуч на проспект Соборності на миготливий зелений сигнал світлофора та оскільки на момент ввімкнення «жовтого» вже перетнув стоп-лінію та зупинити автомобіль не застосовуючи екстрене гальмування не було можливості. Даний маневр забезпечував безпеку дорожнього руху, оскільки продовження руху не заважало ні пішоходам ні іншим транспортним засобам.

Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи на офіційну електронну адресу та поштою (а.с. 19-21), відповідно до ч.1 ст. 268 КАС України, до суду не з'явилися, відзиву на позов не надали, тому справа вирішена на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України не прибуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою НК№673993 від 17.06.2018р. ОСОБА_2 визнано винним за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. (а.с. 6).

З вищевказаної постанови вбачається, що 17.06.2018р о 01 год. 11 хв. рухаючись по проспекту Миру водій автомобіля «ЗАЗ - ДЄО Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 нібито здійснив поворот праворуч проігнорувавши жовтий забороняючий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 (ґ ) ПДР України тобто здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність зокрема за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_2 правопорушення, відповідач, як посадова особа, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення. Разом з тим, доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучено та не надано суду.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Доказів того, що позивач проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора відповідачем, яким винесено постанову, не наведено.

Згідно зі статтею 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 статті 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно частиною другою статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У даній справі відсутні докази відеофіксації вчинення позивачем правопорушення, оскільки відповідач їх не додав ні до постанови, ні до суду. Крім того, матеріали справи не містять жодних пояснень свідків та очевидців щодо факту порушення позивачем частини другої статті 122 КУпАП.

Вказані обставини позовної заяви не були спростовані відповідачем відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки інших доказів вчинення правопорушення суб'єктом владних повноважень суду не надано, окрім постанови, тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП не може бути здійснено, на підставі неналежних доказів його вини.

Разом з тим, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що рухаючись по проспекту Мира почав маневр повороту праворуч на проспект Соборності на миготливий зелений сигнал світлофора та оскільки на момент ввімкнення «жовтого» вже перетнув стоп-лінію та зупинити автомобіль не застосовуючи екстрене гальмування не було можливості. Даний маневр забезпечував безпеку дорожнього руху, оскільки продовження руху не заважало ні пішоходам ні іншим транспортним засобам.

Відповідно до п. 8.7.3 (ґ ) ПДР України, жовтий - забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п.8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Однак положення п.8.11 ПДР України дозволяють які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, проїзд регульованого перехрестя на жовтий сигнал світлофора, а також продовження руху на жовтий сигнал світлофора з дотриманням положень п. 8.11 ПРД, відповідає вимогам ПДР.

Суд допускає можливість закінчення позивачем проїзду перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді (п. 16.8 ПДР України).

Отже, вищевказаними положеннями ПДР України чітко визначено, що якщо водій виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, він має право закінчити рух у вибраному напрямку не зважаючи на те, що загорівся забороняючий сигнал світлофора. Таким чином, на думку суду, позивач діяв правомірно під час перетину перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофора.

Щодо екстреного гальмування, то він має застосовуватися лише в екстрених випадках. Спосіб гальмування, який може максимально уповільнити хід руху автотранспортного засобу, повинен застосовуватися водієм лише в екстрених умовах, враховуючи при цьому зовнішні фактори.

Виходячи з положень вказаного законодавства, суд приходить до переконання, що в разі застосування позивачем екстреного гальмування з наміром зупинити автомобіль через недостатньої кількості часу для проїзду перехрестя, ОСОБА_2 міг спричинити аварійну ситуацію. Зокрема, автомобілі, що рухались позаду нього могли не встигнути зупинитись та спричинили б наїзд на позивача. Також в разі застосування екстреного гальмування, останній міг зупинитися на середині перехрестя, чим створив би перешкоду для руху іншим транспортним засобам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивач не вчиняв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Отже, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 8.7.3. «ґ» Правил дорожнього руху України є незаконним, а винесена постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, з урахуванням встановленого КАС України обов'язку доведення, встановлених обставин по справі суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 122, 247, 251, 258, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 5-9, 20, 73-78, 90, 194, 205, 209-211, 241-243, 246, 250, 255, 268-272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського 3 роти 4 батальйону полку 2 УПП в м.Києві рядового поліції Грегуль Ігоря Олеговича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову поліцейського 3 роти 4 батальйону полку 2 УПП в м.Києві рядового поліції Грегуль Ігоря Олеговича серії НК № 673993 від 17.06.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження у адміністративній справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

Відповідач - поліцейський 3 роти 4 батальйону полку 2 УПП в м.Києві рядовий поліції Грегуль Ігор Олегович, адреса місця роботи: м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 9.

Третя особа - Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3.

Суддя Заставенко М.О.