Справа № 804/4092/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2018 року Справа № 804/4092/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - 1 не з'явився,
представника відповідача - 2 Орлова Ю.П.,
представника відповідача - 3 не з'явився,
представника відповідача - 4 не з'явився,-
розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 04.06.2018 року надійшов позов ОСОБА_1 до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області (відповідач-1), у якому позивач просить визнати протиправною відповідь відповідача-1 від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 та зобов'язати останнього надати йому відповідь відповідно вимогам Закону України «Про звернення громадян».
Позовні вимоги, викладені у заявах по суті обґрунтовані позивачем протиправністю наданою відповідачем-1 відповіддю від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 за результатами розгляду його звернення із заявою про складання протоколу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_4 за завідомо не правдивий виклик поліції за телефоном « 102» 05.09.2017 року. На думку позивача, відповідь відповідача-1 суперечить статті 15 Закону України «Про звернення громадян» і не відповідає вимогам Конституції України, оскільки не містить мотивів відмови у складанні такого протоколу та не містить порядку оскарження прийнятого рішення. Більш того, така відповідь підписана невстановленою особою, а відомості, що викладені у ній (відповіді) є надуманими і суперечать приписам КУпАПу, які не передбачають звільнення порушника від адміністративної відповідальності шляхом проведення профілактичної бесіди виховного характеру. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги і стягнути на його користь моральну шкоду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і розпочато підготовче провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року з метою належного виконання судового рішення у разі задоволення позову (зокрема в частині присудження на користь позивача сплаченого ним судового збору) залучено в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), оскільки Індустріальне відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області не є юридичної особою.
Відповідач-2 з позовними вимогами не погодився і надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки у ході з'ясування обставин, на які посилався позивач у своїй заяві від 10.01.2018 року опитано мешканців АДРЕСА_1 і встановлено, що повідомлення ОСОБА_4 на лінію « 102» викликано спором між сусідами: гр. ОСОБА_10 (співмешканка гр. ОСОБА_4.) і гр. ОСОБА_6 (дружина позивача) щодо законності побудови міжповерхової перегородки у АДРЕСА_1. Також з'ясовано, що гр. ОСОБА_10 є позивачем у цивільній справі до гр. ОСОБА_6 щодо законності такої побудови, а тому у діях ОСОБА_4 не вбачається прямого умислу, оскільки надана ним інформація у вигляді повідомлення на лінію « 102» була правдивою, у зв'язку з чим, підстав для складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП не вбачалось. Крім того, відповідач-2 посилається на приписи п. 1 ч. 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» відповідно до яких, на поліцію покладено обов'язок здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а також на відсутність доказів образливих висловлювань поліцейських щодо нього (позивача). Окрім цього вказав, що відповідь відповідача-1 від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 підписана заступником начальника Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУНП Галушко В.В., який відповідно до своїх функціональних обов'язків, у разі відсутності начальника відділення виконує його обов'язки.
19.07.2018 року на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої останній також просить стягнути з відповідача-2 моральну шкоду, викликаною протиправними діями відповідача-1 при розгляді його звернення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року уточнену позовну заяву позивача залишено без руху.
Після усунення недоліків уточненої позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 19.07.2018 року.
Позивач 02.08.2018 року уточнив позовні вимоги, та просить п.4 прохальної частини уточненого позову (в частині стягнення моральної школи) викласти у такій редакції: стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного Казначейства України 7000 гривень відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями посадових осіб Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року залучено в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2018 року залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, оскільки остання здійснює безспірне списання коштів з Державного бюджету України.
У судовому засіданні позивач і представники позивача та відповідача-1 надали суду, пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
У судове засідання представники відповідача-2, відповідача-3 і відповідача-4 не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення позивача і представників учасників справи, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і не є спірним, що 05.09.2017 року на телефону лінію « 102» ГУНП надійшло повідомлення від ОСОБА_4 щодо сварки з сусідами АДРЕСА_1.
Відповідно до електронного рапорту інспектора роти № 4 батальйону № 3 УПІ м. Дніпро від 05.09.2017 року встановлено, що у заявника (ОСОБА_4) виник конфлікт з сусідкою стосовно незаконно встановленої кладової у під'їзді АДРЕСА_1.
10.01.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача-1 із заявою про адміністративне правопорушення, в якій просив скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за завідомо не правдивий виклик поліції за телефоном « 102» 05.09.2017 року, а також забезпечити йому особистий прийом.
15.01.2018 року ОСОБА_1 на особистому прийомі при начальникові Індустріального відділення поліції роз'яснено про відсутність у діях ОСОБА_4 ознак правопорушення, санкція за яке передбачена ст. 183 КУпАП, а також надана відповідь за вих. 45.2/174, в якій зазначено, що в ході розгляду матеріалів начальником Індустріального ВП ознак кримінального правопорушення виявлено не було, у зв'язку з чим, такий матеріал у подальшому буде розглядається згідно Закону України «Про звернення громадян». Також зазначено, що за його зверненням визначено виконавця і ним проводиться відповідна перевірка.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року, для всебічного розгляду справи витребувано від Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області, у тому числі: належним чином засвідчені матеріали розгляду заяви позивача від 10.01.2018 року вх. № Ф-5.
На підставі наданих суду доказів встановлено, що дільничним офіцером поліції сектору превенції Індустріального ВП Середою Є.В. відібрано пояснення у мешканців АДРЕСА_1, зокрема: у ОСОБА_9, ОСОБА_4 і ОСОБА_10, з яких вбачається, що повідомлення ОСОБА_4 на лінію « 102» викликано спором між сусідами: гр. ОСОБА_10 (співмешканка гр. ОСОБА_4.) і гр. ОСОБА_6 (дружина позивача) щодо законності побудови міжповерхової перегородки у АДРЕСА_1. Також з'ясовано, що гр. ОСОБА_10 є позивачем у цивільній справі до гр. ОСОБА_6 щодо законності такої побудови.
Судом також встановлено, що дільничний офіцер поліції сектору превенції Індустріального ВП Середа Є.В. рапортом доповів начальнику Індустріального ВП про встановлені у ході перевірки обставини, відповідно до яких ОСОБА_4 здійснював виклик через оператора « 102» не з приводу конфлікту, а з приводу незаконної міжповерхової побудови, оскільки про виклик попросила його співмешканка ОСОБА_10, яка у свою чергу є позивачем у цивільній справі до гр. ОСОБА_6 щодо законності такої побудови.
За результатами проведеної перевірки позивачу надана відповідь від 13.02.2018 року № 45.2/ф-5, що підписана заступником начальника Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУНП Галушко В.В., відповідно до якої позивача повідомлено, що правовідносини між ОСОБА_10 і ОСОБА_6 є приватно - правовими і повинні розглядатися у судовому порядку, а також зазначено, що з ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду виховного характеру і роз'яснено порядок притягнення до відповідальності згідно чинного законодавства України.
Вважаючи вказану відповідь протиправною і такою, що суперечить статті 15 Закону України «Про звернення громадян» та вимогам Конституції України, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції (ст. 7 цього ж Закону).
Відповідно до ч. ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Як вбачається з вимог ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, міліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Тобто, санкція, визначена статтею 183 КУпАП застосовуються до правопорушників, дії яких характеризується наявністю прямого умислу та спрямовані на зрив нормальної роботи необхідних для суспільства служб.
У відповідності до ст. 222 КУпАП України розгляд справ про правопорушення, передбачені ст. 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для справи.
Матеріалами справи підтверджено, що дільничним офіцером поліції сектору превенції Індустріального ВП Середою Є.В. проведено перевірку фактів з приводу викладених позивачем обставин у зверненні від 10.01.2018 року та встановлено, що у діях ОСОБА_4 відсутній склад правопорушення, санкція за яке передбачена статтею 183 КУпАП.
Суд знаходить обґрунтованою таку позицію відповідача-1, у зв'язку з тим, що у діях ОСОБА_4 під час судового розгляду справи не виявлено прямого умислу щодо вчинення правопорушення, а його повідомлення на лінію « 102» не було спрямовано на зрив нормальної роботи служби поліції. Надана ним інформація у повідомленні з приводу конфлікту співмешканців АДРЕСА_1 щодо побудови перегородки між 7 та 8 поверхами у такому будинку є правдивою і не заперечується позивачем. Вказані обставини підтверджуються також ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 16.11.2017 року, якою відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, третя особа - голова житлово-будівельного кооперативу № 131 «Уютний» ОСОБА_9 про усунення перешкод користування міжповерховою площадкою багатоквартирного будинку. При цьому, посилання позивача, що ОСОБА_11 не є членом житлово-будівельного кооперативу № 131 «Уютний» і не має право отримувати відповідь за результатами його звернення на лінію « 102» судом до уваги не приймається, оскільки Конституцією України кожному гарантовано право особисто звертатися до органів державної влади та направляти індивідуальні чи колективні звернення.
Суд звертає увагу, що складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за заявою громадянина є правом, а не є беззаперечним обов'язком працівників поліції. При цьому, предметом спору не є питання допущення працівниками поліції бездіяльності щодо не складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо тверджень позивача, що відповідь відповідача-1 від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 не відповідає приписам ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Стаття 7 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
За приписами частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Наведені норми Закону України вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов'язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.
Досліджуючи зміст оскарженої позивачем відповіді, суд зазначає, що така відповідь за своєю суттю не може кваліфікуватися як рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1, оскільки висвітлені у ній питання не стосувались та не зачіпали права і сподоби саме позивача. Суд зазначає, що відповідачем-1 повно і всебічно досліджені факти, що зазначені позивачем у заяві та таким фактам дана належна оцінка. При цьому, зважаючи на те, що така відповідь не є рішенням про відмову у задоволенні вимог заявника, підстави для зазначення у ній порядку її оскарження відсутні.
За таких обставин, надаючи позивачу відповідь від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 у порядку Закону України «Про звернення громадян» відповідач-1 діяв у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
Посилання позивача, що відповідь відповідача-1 від 13.02.2018 року № 4.21 Ф-5 підписана невстановленою особою є безпідставними, оскільки вона підписана заступником начальника Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУНП Галушко В.В., який відповідно до своїх функціональних обов'язків, у разі відсутності начальника відділення, виконує його обов'язки. Вказані обставини не порушують прав та інтересів позивача.
Враховуючи встановлену вище правомірність дій державного органу і відсутність належних доказів на обґрунтування таких вимог, підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди не вбачається.
Таким чином, на переконання суду відповідачем-1 доведено правомірність прийняття оскарженої позивачем відповіді з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 04.10.2018 року.

Суддя Л.Є. Букіна