Справа № 465/3250/18
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

за участю секретаря Школьнікової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП ДПП у Львівській області Жук Ярослава Івановича про скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до інспектора УПП ДПП у Львівській області Жук Ярослава Івановича про скасування постанови.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23 травня 2018 року інспектором УПП у львівській області ДПП Жук Ярославом Івановичем винесено постанову серії БР №857844 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за порушення вимоги

п. 2.1. ґ.ПДР України.

Як вбачається із вищевказаної постанови, інспектор Жук Ярослав Іванович зупинив ОСОБА_1 на автодорозі Львів-Краківець близько 13:00 год. 23 травня 2018 року під керуванням автомобілем КІА - SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 за перетин дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) та при перевірці документів виявив відсутність полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що виніс постанову про накладення адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, за порушення вимог п. 2.1. ґ ПДР України.

Оскаржувану постанову позивач вважає незаконною внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення, виходячи з наступного: На місці зупинки транспортного засобу інспектором неправомірно винесено постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення всупереч Рішенню Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 р. Не роз'яснено права та невраховано вимоги ст. 33 КУпАП.

На підставі вищевикладеного просить позов задоволити.

28 вересня 2018 року на адресу суду надійшло заперечення від представника Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, яке мотивоване тим, що працівники патрульної поліції правомірно зупинили особу за виявлене правопорушення, а саме перетин дорожньої розмітки 1.1. вузька суцільна лінія, та діяли в межах чинного законодавства. Крім того, при перевірці документів згідно ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» позивачем не пред'явлено полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1.ґ.ПДР України).

Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак в самому запереченні зазначив про розгляд справи у його відсутності. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що інспектором Жук Я.І. 23 травня 2018 року винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №857844 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за порушення вимоги п. 2.1. ґ.ПДР України.

Як вбачається із вищевказаної постанови, 23 травня 2018 року на автодорозі Львів-Краківець близько 13:00 год. інспектором Жук Ярослава Івановича було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, який керуючи транспортним засобом КІА - SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1, перетнув дорожню розмітку 1.1. (вузька суцільна лінія) та на вимогу поліцейського не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1.ґ.ПДР України, а також ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу 425 грн.

Відповідно до п.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку коли існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п. 2.4.а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, передбачені в п. 2.1.ПДР, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1.а. ПДР), реєстраційний документ на транспортний засіб (2.1.б.ПДР), поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1.ґ.ПДР).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст.72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропунувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідності до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, та, керуючись Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Кодексом України про адміністративні правопорушення, не складають протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а виносять постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд не бере до уваги рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі №5/2015, з тих підстав, що згідно п.2.3 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який набув чинності 07.11.2015р. було внесено зміни до згаданого переліку, а саме змінено ч. 2, 4, 5 статті 258 КУпАП, відповідно до яких порушення в сфері безпеки дорожнього руху віднесено до категорії справ розгляд яких відбувається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, як вбачається з змін внесених до КУпАП від 14.07.2015 року та які набрали чинність

07.11.2015 року, та які не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість складати постанови на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого не в автоматичному режимі.

Тому суд вважає, що враховувати пом'якшуючі чи обтяжуючі обставини не є доцільним, оскільки правопорушення відносяться до сфери забезпечення безпеки дорожнього руху.

Однак, суд звертає увагу на те, що Відповідачами не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував невиконання позивачем вимог дорожньої розмітки 1.1 та непридявлення полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись, ст.9,72,77, 241, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора УПП ДПП у Львівській області Жук Ярослава Івановича про скасування постанови,- задоволити.

Скасувати постанову серії БР №857844 від 23.05.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП за невиконання вимог п.2.1. ґ ПДР України.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційну порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ванівський Ю.М.