Справа № 0440/4912/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Справа № 0440/4912/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Мед-Сервіс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "МЕД-СЕРВІС" звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.05.2018р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовою особою відповідача була проведена камеральна перевірка позивача з питання не подання податкової звітності з орендної плати за землю за 2018 рік та складено акт №19404/04-36-12-30/23364377 від 18.04.2018р. за висновками якого було встановлено не подання позивачем податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік в порушення п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України та на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 10.05.2018р., яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. Позивач не погоджується з такими висновками контролюючого органу, оскільки позивач був власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр-т Гагаріна, буд. 51, кв.45 та між позивачем та Криворізькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, пр-т Гагаріна, буд. 51. Так, на підставі акту приймання-передачі майна, яке передається до статутного капіталу ТОВ «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР-КРИЧЕР», укладеного 31.12.2015р., приміщення за вказаною адресою було відчужено на користь ТОВ «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР-КРИЧЕР» та на момент настання строку подання декларації з плати за землю позивач вже не був ані платником земельного податку, ані платником плати за землю, а тому і не подавав податкову декларацію згідно чинного законодавства, тож не порушував п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 08.06.2016р. (справа №804/7668/15) та постанові Верховного Суду від 31.01.2018р. (справа №825/308/17).

Ухвалою суду від 20.07.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, зазначеною ухвалою зобов'язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

Вказана ухвала суду разом з копією позову та доданих до нього документів була отримана відповідачем 23.07.2018р. та 26.07.2018р., що підтверджується електронним повідомленням та поштовим повідомленням, наявними в матеріалах справи (а.с. 43,44).

На виконання вимог вказаної ухвали суду, відповідачем 06.08.2018р. було подано до канцелярії суду відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні вказаного позову відмовити посилаючись на те, що згідно інформації Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Криворізької міської ради станом на 01.01.2018р. між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "МЕД-СЕРВІС" укладено договір оренди земельної ділянки для розміщення вбудованої аптеки за адресою: проспект Гагаріна, 51 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу №76 від 24.09.2008р., термін дії якого - 10 років, тобто до 24.09.2018р. 18.04.2018р. контролюючим органом була проведена камеральна перевірка позивача з питання не подання податкової звітності з орендної плати за землю за 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Гагаріна, 51 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу на підставі вищевказаного договору, виявлено порушення позивачем вимог п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України та винесено оспорюване податкове-повідомлення рішення, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у сумі 170,00 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб. При цьому, відповідач зазначає, що згідно п.21 вищевказаного договору встановлено, що нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки, неповернення земельної ділянки не звільняє «орендаря» від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що контролюючим органом оспорюване податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень, в порядку та у спосіб, визначеними чинним законодавством, а тому не підлягає скасуванню (а.с.46-47).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих документів судом встановлені наступні обставини у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "МЕД-СЕРВІС" з 01.08.1995р. зареєстровано як юридична особа за адресою: м. Дніпро, вул. Пастера, буд. 2, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ (а.с. 8-14).

Між ТОВ фірма "МЕД-СЕРВІС" та Криворізькою міською радою 29.08.2008р. було укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 24.09.2008р. за №76, згідно до якого ТОВ фірмі "МЕД-СЕРВІС" передається в оренду земельна ділянка площею 0,0092 га, що розташована за адресою: пр. Гагаріна, 51 у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, що підтверджується змістом копії вказаного договору (а.с.16-20).

18.04.2018р. посадовою особою контролюючого органу була проведена камеральна перевірка ТОВ фірма "МЕД-СЕРВІС" з питання не подання податкової звітності з орендної плати за землю за 2018 рік, за результатами якої було складено акт №19404/04-36-12-30/23364377 від 18.04.2018р. за висновками зазначеного акта було встановлено, що в порушення вимог п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України позивачем не подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік, що підтверджується змістом копії відповідного акту перевірки (а.с. 23-24, 49-50).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 10.05.2018р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким за порушення п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України до позивача було застосовано штрафні санкції на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України у сумі 170,00 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб, що підтверджується копіями відповідного податкового повідомлення-рішення та розрахунку штрафних санкцій, що є додатком до вказаного податкового повідомлення-рішення (а.с.21-22, 57-58).

Позивач оспорює вищевказане податкове повідомлення-рішення, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що на момент настання строку подання декларації з плати за землю позивач вже не був ані платником земельного податку, ані платником плати за землю, а тому і не подавав податкову декларацію згідно чинного законодавства, тож не порушував п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

У відповідності до норм п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що саме на платника податку покладено обов'язок щодо подання податкової звітності, зокрема, з орендної плати за землю, при цьому, у разі відчуження нерухомого майна, що розташоване на орендованій ділянці, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно, а також і обов'язок щодо подання податкової звітності за даним податком.

Отже, таким чином, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок подання декларації з цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, а отже і обов'язок подавати податкові декларації з зазначеного податку.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2018р. по справі №825/308/17.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом із наданих документів, з 20.07.2016р. право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 51, квартира 45 зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР-КРИЧЕР» на підставі акта приймання-передачі майна, яке передається до статутного капіталу ТОВ «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР-КРИЧЕР» серія та номер: 1256, 1257, виданого 31.12.2015р., що підтверджується копією вищевказаного акта та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.25-26,31-34).

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що в 2018 році (період за який проведено перевірку), нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 51, квартира 45, перебувало у приватній власності ТОВ «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР-КРИЧЕР», право власності якого було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, то після відчуження даного об'єкта нерухомості та реєстрації права власності на нього за іншою юридичною особою, позивач не повинен був подавати податкову декларацію з орендної плати за земельну ділянку, користувачем якої він не є.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених норм податкового законодавства та вищевикладених висновків Верховного Суду.

Тоді як, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстави, які свідчать про протиправність оспорюваних рішень відповідача у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку із чим оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп., понесені позивачем згідно платіжного доручення №1 від 27.06.2018р.(а.с.3,39).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "МЕД-СЕРВІС" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2018р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 10.05.2018р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "МЕД-СЕРВІС" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Пастера, буд.2, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва