Справа № 826/2691/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2018 року № 826/2691/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В :

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо застосування штрафних санкцій та нарахування недоїмки за несплату єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 953 854,94 грн. неправомірними;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-9187-17 від 05.12.2017 року у зв'язку з тим. Що вказаний борг вважається погашеним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що зважаючи на процедуру ліквідації, в якій перебуває публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" на момент винесення податковим органом оскаржуваної вимоги, до правовідносин, які виникли між Банком та кредиторами слід застосовувати норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представник позивача також стверджує, що оскільки недоїмка виникла до введення тимчасової адміністрації і до проведення ліквідаційної процедури податковий орган у відповідності до вимог вказаного Закону повинен був звернутись до уповноваженої особи на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" протягом 30-ти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" із заявою про свої кредиторські вимоги до банку, чого відповідачем виконано не було.

Додатково представник позивача повідомив, що вимоги кредиторів, які виникли до ліквідації банку, у тому числі органів Державної фіскальної служби України, протягом 30-ти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, заявляються уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відхиляються/приймаються і сплачуються згідно з вимогами Закону. При цьому, будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 відкрито спрощене провадження у справі та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову

Представником Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві 17.04.2018 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до вимог частини 7 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема у разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошеною померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов'язання із сплати єдиного внеску.

Представник податкового органу стверджує, що за обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості позивача станом на 30.11.2017 становить 953 854,94 грн., а відтак Головним управлінням ДФС у м. Києві правомірно та обґрунтовано сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2018 №Ю-9187-17.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

05.12.2017 Головним управлінням ДФС у місті Києві сформовано та виставлено публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Даніель" вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 953 854,94 грн., яка обліковується за позивачем станом на 30.11.2017.

Копію вказаної вимоги позивач отримав 26.12.2017, що підтверджується відповідною відміткою на примірнику вимоги.

Позивач, вважаючи дану вимогу протиправною, оскаржив її в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України шляхом подання скарги №1-04-848 від 26.12.2017.

За результатами розгляду скарги позивача на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2018 року №Ю-9187-17, Державною фіскальною службою України прийнято рішення №3890/6/99-99-11-02-02-25 від 05.02.2018, яким в задоволенні скарги відмовлено, а оскаржувану вимогу залишено без змін.

Вважаючи протиправними дії відповідача в сукупності зумовили звернення позивача до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон України від 08.07.2010 №2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платників єдиного внеску визначає стаття 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому, відповідно до Закону України від 08.07.2010 №2464-VI органи доходів і зборів мають право, зокрема, проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Водночас, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 23.02.2012 №4452-VI), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується представником відповідача, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України від 16.01.2014 №14 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" до категорії неплатоспроможних" 16.01.2014 прийнято рішення №1 про здійснення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Даніель".

При цьому, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2014 №1 з 17.01.2014 розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 №217 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.04.2014 №29 "Про початок здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства "КБ "Даніель" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Даніель" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Ожга Євгенія Вікторовича з 17 години 30 хвилин 16.04.2014 по 15.04.2015.

30.03.2017 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1258 "Про продовження строку ліквідації публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель", відповідно до якого строк ліквідації банку продовжено до 13.04.2018 включно.

Згідно пункту 16 статті 2 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI, тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог частини 5 статті 36 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Частинами 1-3 статті 46 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній вимозі не зазначено жодних реквізитів акту перевірки, проведеної з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства, як і відсутні будь-які посилання на період, в якому виник борг (недоїмка), суму якого вимагається сплатити.

Податковим органом як в оскаржуваній вимозі, так і у відзиві на адміністративний позов зазначено лише, що сума заборгованості позивача становить 953 854,94 грн.

Також суд звертає увагу й на те, що Закон України від 23.12.2012 №4452-VI є спеціальним у сфері правовідносин, які виникли щодо стягнення заборгованості з банків, в яких введено тимчасову адміністрацію, а відтак - пріоритетним відносно Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.012016 у справі № 6-2001цс15.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що оголошення про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" було оприлюднене відповідно до норм Закону України від 23.02.2012 №4452-VI, а отже станом на час прийняття оскаржуваного рішення відповідач був обізнаний про ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель".

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що застосування штрафних санкцій та нарахування недоїмки за несплату єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог Закону України від 08.07.2010 №2464-VI є безпідставним, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення у публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" розпочато процедуру ліквідації відповідно до Закону України від 23.02.2012 №4452-VI.

Крім того, в частині доводів відповідача щодо необхідності застосування вимог частини 7 статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI суд додатково зазначає наступне.

Так, частиною 7 статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI передбачено, що сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов'язання із сплати єдиного внеску.

Відповідно до вимог частини 8 статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI, у разі ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску або втрати платником з інших причин статусу платника єдиного внеску сума недоїмки сплачується за рахунок коштів та іншого майна платника.

У такому разі відповідальними за погашення недоїмки є: ліквідаційна комісія - щодо юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується;

юридична особа - щодо утворених нею філії, представництва або іншого відокремленого підрозділу - платника єдиного внеску, що ліквідується.

У разі недостатності у платника єдиного внеску коштів та іншого майна для сплати недоїмки відповідальними за її сплату є:

засновники або учасники юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується, якщо згідно із законом вони несуть повну чи додаткову відповідальність за її зобов'язаннями;

юридична особа - щодо утворених нею філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу - платника єдиного внеску, що ліквідується;

правонаступники юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується.

У разі злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення платника єдиного внеску зобов'язання із сплати недоїмки покладаються на осіб, до яких відповідно до законодавства перейшли його права та обов'язки.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" знаходиться в процедурі ліквідації і укладення мирової угоди в розумінні вимог частини 1 статті 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не відбувалось.

При цьому, як уже зазначалось вище, під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку, погашення сум грошових зобов'язань здійснюється у порядку, встановленому Законом України від 23.02.2012 №4452-VI, а нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) під час тимчасової адміністрації не здійснюється.

За таких обставин, необґрунтованими є доводи податкового органу щодо наявності підстав для стягнення податкового боргу з публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" в порядку, встановленому Податковим кодексом України, оскільки його погашення має здійснюватися в порядку, встановленому Законом України від 23.02.2012 №4452-VI.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 2, 72-77, 90 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо застосування до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" штрафних санкцій та нарахування недоїмки за несплату єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 953 854,94 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-9187-17 від 05.12.2017, сформовану Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" (02098, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 13, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 16 069,82 (шістнадцять тисяч шістдесят дев'ять) гривень 82 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (041165, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов