Справа № 0240/2834/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 вересня 2018 р. Справа № 0240/2834/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (24200, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, )

про: визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у не наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з переданням у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), яка викладена у формі листа від 16 липня 2018 року за №Ч-22285/0-3161/0/95-18;

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 із урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог ст.118 ч.7 ЗК України та пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 у виді наказу, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з метою передачі її у власність в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в листопаді 2017 року він як член ФГ «Нива» звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням та відповідними додатками про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності). 30 грудня 2017 року позивач, отримав листа-відмову від 22.12.2017 р. за №КО-22287/0-11708/6-17 в не наданні йому вищевказаного дозволу. Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду. 15 травня 2018 року рішенням у справі за №802/804/18-а Вінницького окружного адміністративного суду позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову в не наданні позивачу дозволу та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_2, а також вирішено питання про стягнення судових витрат по справі. На виконання вищевказаного рішення суду, відповідач листом від 16 липня 2018 року за №Ч-22285/0-3161/0/95-18 «Про розгляд клопотання» повторно відмовив позивачу в надані дозволу з підстав не наведених в ст.118 ч.7 ЗК України та без урахування висновків в рішенні суду від 15 травня 2018 року, яке набуло законної сили 20 червня 2018 року. Відповідач відмову мотивував тим, що земельна ділянка надавалася в постійне користування ОСОБА_3, а тому позивач не має правових підстав в отриманні такої земельної ділянки. Також відповідач у відмові зазначив, що у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта (земельної ділянки) вимогам законів є підстава для надання відмови, зіславшись на норму ст.118 ч. 7 ЗК України. За таких обставин позивач вважає, що відповідач повторно, протиправно відмовив йому в наданні відповідного дозволу, оскільки вищезгадана відмова надана відповідачем з підстави, яка не передбачена ст.118 ч. 7 Земельного кодексу України та без урахування вищевказаного судового рішення.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення адміністративного позову заперечує. Також зазначає про те, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 802/804/18-а від 15.05.2018 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1, за результатами розгляду якого відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, у зв'язку із невідповідністю місця розташування об'єкта (земельної ділянки) вимогам законів. В даному листі позивача повідомлено про те, що відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та ст. 32 Земельного кодексу України члени фермерських мають право на безоплатну приватизацію земельної ділянки раніше наданої їм у користування. Однак, в даному випадку, земельна ділянку, надавалася у постійне користування ОСОБА_3, а тому право на отримання земельної частки (паю) за рахунок відповідних ділянок має їх землекористувач, а саме: ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, окремо зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі та підтримує позицію, висловлену у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 як член фермерського господарства "Нива" звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням та відповідними додатками про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листом № КО-22287/0-11708/6-17 від 22 грудня 2017 року Головне управління Держгеокадастру повідомило, що до поданих документів позивачем не було надано належного документа, що підтверджує досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти здобутої в аграрному навчальному закладі, перелік, яких передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 584 від 12 серпня 2015 року "Про затвердження переліку документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві".

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року в адміністративній справі № 802/804/18-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що полягає у не наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з переданням у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), яка викладена у формі листа від 22 грудня 2017 року за №КО-22287/0-11708/6-17. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.11.2017 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з переданням у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

В подальшому, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року в адміністративній справі № 802/804/18-а ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листом від 16.07.2018 року № Ч-22285/0-3161/0/95-18 позивача повідомлено про те, що згідно до ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

За приписами ч. 1 ст. 32 Земельного кодексу України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Статтею 13 Закону України «По фермерське господарство» встановлено порядок приватизації земельної ділянки членам фермерських господарств.

Аналіз положень ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 32 Земельного кодексу України свідчить про те, що члени фермерських господарств мають право на безоплатну приватизацію земельної ділянки раніше наданої їм у користування.

В даному випадку земельні ділянки надавалися у постійне користування згідно державного акта на право постійного користування землею серії ВН №000012 від 28.08.1996 року, гр. ОСОБА_3, а тому право на отримання земельної частки (паю) за рахунок відповідних ділянок має право їх землекористувач, а саме гр. ОСОБА_3 у відповідності до ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство»

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України Головне управління відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта (земельної ділянки) вимогам законів.

Надаючи правову оцінку відмові у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що викладена у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ч-22285/0-3161/0/95-18 від 16.07.2018 року, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення фермерського господарства, відповідач зазначив, що земельна ділянка, на яку претендує позивач знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства, а тому право на отримання земельної частки (паю) за рахунок відповідних ділянок має їх землекористувач, а саме гр. ОСОБА_3 у відповідності до ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство». У зв'язку із невідповідністю місця розташування об'єкта (земельної ділянки) вимогам законів відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, Головне управління відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових норм суд доходить до висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.06.2018 року у справі № 816/1920/17 (провадження № К/9901/25300/18).

Як свідчать матеріали справи, із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області звернувся ОСОБА_1 як член фермерського господарства "Нива".

Однак, згідно державного акту серії ВН №000012 від 28.08.1996 року № 202 право користування вказаною земельною ділянкою належить ОСОБА_3.

З огляду на викладене, відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, у не наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з переданням у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), яка викладена у формі листа від 16 липня 2018 року за №Ч-22285/0-3161/0/95-18, є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Визначаючись щодо дотримання відповідачем вимог законодавства в частині дотримання форми викладення вказаної відмови, суд виходить з наступного.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення №333), чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення №333 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, надання чи відмова у наданні дозволу має оформлюватись відповідним наказом.

Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Аналогічна правова позиція висловлена ОСОБА_4 Судом в постанові від 24.04.2018 р. по справі №802/1534/17.

Водночас, суд зазначає, що відмова №Ч-22285/0-3161/0/95-18 від 16.07.2018 року є правильною по суті, а оформлення вказаної відмови наказом жодним чином не вплине на права та обов'язки позивача, адже, враховуючи обставини наведені вище, у відповідача відсутні підстави надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. З аналогічних підстав також й відсутні підстави для зобов'язання відповідача повторно розглянути вказане клопотання позивача.

Аналогічного висновку дійшов Вінницький апеляційний адміністративний суд в постанові від 10.09.2018 року справа № 802/942/18-а.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (24200, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, ) про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович