Справа № 813/3252/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 813/3252/18

01 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав про визнання протиправною відповіді, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3А.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав, у якому просить суд:

- визнати протиправною відповідь Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153;

- зобовязати Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав належним чином розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.03.2018 перевіривши викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звязку із тим, що розмір отримуваної державної соціальної допомоги, є таким, що не відповідає розміру мінімального прожиткового мінімуму, що визначений чинним законодавством, ОСОБА_3 скерував заяву до різних посадових осіб держави, зокрема до Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини. Надану відповідь Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини від 12.04.2018 вважає необґрунтованою та неповною, тому звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (від 30.08.2018 вх. № 27022). Зазначив, що в ході розгляду звернення ОСОБА_3 встановлено, що розмір виплачуваної йому допомоги малозабезпеченим сімям не відповідав розміру прожиткового мінімуму саме з тих підстав, що цього не забезпечували положення (зокрема статті 5) Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" та необхідні для його застосування вимоги статті 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VІІІ, відповідно до яких така допомога була призначена. У зв'язку з цим за результатами розгляду звернення позивача від 23.03.2018 йому було надано відповідь листом Представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав ОСОБА_4 від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/ НД-153 (додаток 4) з роз'ясненням правових засад діяльності Уповноваженого, повноважень Конституційного Суду України вирішувати питання про відповідність Конституції України законів України, а також про перебування на розгляді зазначеного суду конституційного подання, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої, п'ятої статті 5 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" від 01.06.2000 № 1768III та статті 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VІІІ. Стверджує, що звернення позивача від 23.03.2018 розглянуто у межах наданих Законом України "Про Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини" повноважень, відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", а надана позивачеві за його результатами відповідь є обґрунтованою та такою, що враховує системність порушеного ОСОБА_3 питання та можливі шляхи його вирішення.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_3 звернувся до Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з заявою від 23.03.2018, у якій у звязку із тим, що розмір державної соціальної допомоги, вказаний у довідках управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 10.06.2016 № 1206 та від 12.02.2018 № 435 не відповідав та не відповідає розміру мінімального прожиткового мінімуму, просить визнати, що права ОСОБА_3 порушені. При наданні відповіді просив посилатись на ст. 3 , ч. 1 ст. 8, ст. 21, ст. 22 Конституції України, а не лише на ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Представником Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини розглянуто звернення від 23.03.2018 та надано відповідь листом від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153, згідно якої повідомлено, що правові засади діяльності Уповноваженого з прав людини визначаються Конституцією України і Законом України "Про Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини". Відповідно до статтей 1, 4 цього Закону Уповноважений з прав людини у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України; діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не скасовує їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод. Відповідно до статті 147 Конституції України та статті 1 Закону України "Про Конституційний Суд України" вирішення питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів належить до компетенції органу конституційної юрисдикції - Конституційного Суду України. Також інформовано, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої, п'ятої статті 5 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" від 01.06.2000 № 1768III та статті 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VІІІ. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, а відповідно до статті 97 цього ж Закону Суд у рішенні може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов'язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення.

Вважаючи відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про звернення громадян № 393/96-ВР від 02.10.1996 із змінами і доповненнями (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює ОСОБА_5 України Про звернення громадян. ОСОБА_5 забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України Про звернення громадян встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ст. 4 цього ж Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. .

Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України Про звернення громадян передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Враховуючи положення вищенаведених норм та проаналізувавши зміст відповіді від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153, суд вважає, що відповідачем не в повній мірі було надано відповідь по суті питання зазначеного у зверненні позивача від 23.03.2018, зокрема, позивачу не було надано відповідь на його звернення щодо порушення його права передбаченого ст.46 ч.3 Конституції України, або обґрунтованих відповідей чи пояснень щодо неможливості вирішення окремих питань звернення, поставлених позивачем, не вказано, які запитання не можуть бути розглянуті у межах його компетенції.

Суд, враховуючи вимоги звернення позивача від 23.03.2018 та відповідь відповідача від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153 на звернення позивача, дійшов висновку, що надана відповідачем відповідь на звернення позивача, в порушення вимог статтей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», не може вважатись повною та обєктивною.

Як наслідок, подане позивачем звернення від 23.03.2018 підлягає належному розгляду відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

За таких обставин, є протиправною відповідь Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153, що є порушенням прав позивача, тому, суд вважає за необхідне зобовязати Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав належним чином розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.03.2018 перевіривши викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 27.07.2018, враховуючи майновий стан позивача, суд, звільнив ОСОБА_3 від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 14, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відповідь Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153.

3. Зобовязати Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав належним чином розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.03.2018 перевіривши викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.10.2018.

Суддя Костецький Н.В.