Справа № 814/802/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2018 року № 814/802/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техморгідрострой Миколаїв»

до Державної аудиторської служби України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Національне антикорупційне бюро України

про визнання дій неправомірними та скасування довідки від 16 травня 2016 року

за участю представників:

позивача - Глушко Г.М.,Сікачьова С.М.,

відповідача - Скоморовська Г.В., Дяченка С.В., Шевелєва Ю.Е., Гудь І.І., Чорна Ю.О.,

третьої особи: Семенчук М.А.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техморгідрострой Миколаїв» (54030, місто Миколаїв, вулиця Артилерійська, 19/1, ) (далі - Позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду (далі - Суд) з позовом Державної фінансової інспекції України(04070, місто Київ, вулиця П. Сагайдачного, 4, ) (далі - Відповідач) та просить суд:

Визнати неправомірними дії посадових осіб Державної фінансової інспекції України щодо відображення неправдивих висновків відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Техморгідрострой Миколаїв» у довідці від 16 травня 2016 року щодо перевірки дотримання посадовими особами Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вимог законодавства у сфері державних закупівель товарів, робіт та послуг у 2015-2016 роках;

Скасувати довідку Державної фінансової інспекції України від 16 травня 2016 року щодо перевірки дотримання посадовими особами Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вимог законодавства у сфері державних закупівель товарів, робіт та послуг у 2015-2016 роках в частині відображення висновків відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Техморгідрострой Миколаїв».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що начальником відділу інформаційно-аналітичного та методологічного забезпечення Департаменту моніторингу та перевірок державних закупівель Державної аудиторської служби України Бутурлим О.О. проведено аналіз наданих документів щодо дотримання Державним підприємством «Адміністрація морських портів України « вимог законодавства під час закупівлі товарів, робіт та послуг, а саме щодо:

Закупівлі послуг з будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд очікуваною вартістю 294219000,00 гривень з ПДВ;

Закупівлі послуг з будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд очікуваною вартістю 748000000,00 гривень з ПДВ.

За результатами вказаного аналізу посадовою особою 16 травня 2016 року складено довідку.

Позивач не погоджується з викладеними у довідці обставинами, вважає їх необґрунтованими, надуманими та такими, що повинні бути скасовані.

Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк до 05 травня 2017 року для усунення недоліків, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, копії позовної заяви з додатками для відповідача та доказів сплати судового збору у сумі 1600,00 гривень.

28 квітня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи платіжних доручень про сплату судового збору у розмірі 3200,00 гривень.

04 травня 2017 року через канцелярію суду, на виконання вимог ухвали суду від 24 квітня 2017 року, надійшло клопотання позивача про залучення до матеріалів справи документів, що підтверджують обставини, викладені у адміністративному позову.

Ухвалою суду від 10 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 814/802/17 (далі - справа), закінчено підготовче провадження та призначено в судове засідання на 22 травня 2017 року.

19 травня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання Національного антикорупційного бюро України про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яке обґрунтовано тим, що детективами зазначеного органу здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, в процесі здійснення якого встановлено обставини, які свідчать про порушення законодавства України при проведенні процедури відкритих торгів на закупівлю послуг (Будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд за кодом ДК 016:2010 42.91.2) та при укладенні між ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» договору про надання послуг від 11 березня 2016 року № 14-В-АМПУ-16. У зв'язку із встановленням зазначених обставин, детективами НАБУ подано до господарського суду міста Києва позовну заяву про визнання договору недійсним. При цьому, у позові НАБУ посилається саме на обставини, які встановлені, зокрема у довідці, яку на даний час оскаржує позивач. Оскаржувану позивачем довідку детективами НАБУ приєднано до матеріалів кримінального провадження, та вона є доказом.

22 травня 2017 року від представника Держаудитслужби через канцелярію суду надійшло клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, яке обґрунтовано тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції покладено на Державну аудиторську службу України, повноваження якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 «Про затвердження положення про Державну аудиторську службу України».

Водночас до суду надійшло клопотання представника відповідача про направлення справи до суду за місцезнаходженням відповідача - яким є Державна аудиторська служба України, а саме: на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою колегії суддів від 22 травня 2017 року задоволено клопотання відповідача та допущено процесуальне правонаступництво в адміністративній справі, шляхом заміни Державної фінансової служби України її правонаступником - Державною аудиторською службою України.

Ухвалою колегії суддів від 22 травня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національне антикорупційне бюро України.

Судове засідання по справі відкладено на 19 червня 2017 року.

Ухвалою колегії суддів від 12 червня 2017 року вирішено судове засідання, призначене на 19 червня 2017 року провести в режимі відео конференції.

16 червня 2017 року через канцелярію суду надійшли письмові заперечення відповідача,які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що оскаржувана позивачем довідка складена 16 травня 2016 року спеціалістом, який діє відповідно до статті 71 КПК України та як окрема посадова особа, не можу бути предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки така довідка не є актом індивідуальної дії (рішенням) Держфінінспекції як центрального органу виконавчої влади у розумінні КАС України, вона не є обов'язковою до виконання позивачем та сама собою не породжує для позивача будь-яких наслідків. Така довідка є лише носієм інформації та не містить волевиявлення Держфінінспекції як суб'єкта владних повноважень.

І оскаржувана довідка і оскаржувані дії спеціаліста щодо складення довідки та внесення до неї відомостей не створюють жодних правових наслідків для позивача та не змінюють стану його суб'єктивних прав.

19 червня 2017 року під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти позову з підстави, викладених у письмових запереченнях.

Ухвалою колегії суддів від 19 червня 2017 року справу передано для подальшого розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідно до пункту 3 частини першої статті 22 КАС України.

22 червеня 2017 року через канцелярію суду надійшли письмові заперечення третьої особи без самостійних вимог, які долучено до матеріалів справи та які обґрунтовано тим, що оскаржувана довідка не є правовим актом індивідуальної дії. Та сама по собі, як і викладені у ній висновки не породжують жодних правових наслідків чи обов'язків для позивача та не мають ознак рішень, дій або бездіяльності, оскарження яких здійснюється за нормами КАС України.

Окрім того, питання правдивості чи неправдивості висновків, викладених у оскаржуваній довідці, тобто їх достовірності, буде вирішуватись судом у порядку кримінального процесуального законодавства під час надання оцінки цим доказам.

Зазначена справа надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва та автоматизованою системою документообігу суду розподілена для розгляду судді Келеберді В.І.

Ухвалою суду від 21 липня 2017 року прийнято до провадження справу та призначено судове засідання на 04 жовтня 2017 року.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено склад колегії суддів для розгляду справи.

04 жовтня 2017 року судом відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі та оголошено перерву до 11 жовтня 2017 року.

Розгляд справи відкладено на 01 листопада 2017 року.

У судовому засіданні колегія суддів протокольною ухвалою перейшла до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 КАС України.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

За зверненням Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби Безпеки України від 29 квітня 2016 року № 8/3/4-3900 начальником відділу інформаційно-аналітичного та методологічного забезпечення Департаменту моніторингу та перевірок державних закупівель Бутурлим О.О. прийнято участь у якості спеціаліста у перевірці дотримання посадовими особами державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вимог законодавства у сфері державних закупівель під час здійснення закупівель товарів, робіт та послуг у 2015-2016 роках, яка проводилась у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 20 жовтня 2015 року № 0000323 за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених частиною п'ятою статті 191 та частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України.

За результатами участі у зазначеній перевірці посадовою особою відповідача складено довідку від 16 травня 2016 року, яку відповідно до вимог пункту 3.1 Порядку взаємодії супровідним листом від 16 травня 2016 року № 31-17/479 направлено до Головного управління конттрозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України.

Не погодившись з викладеними у довідці обставинами, вважаючи їх необґрунтованими, надуманими та такими, що повинні бути скасовані, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон).

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірки закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення перевірок державних закупівель Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року № 631, цей Порядок визначає процедуру проведення Держфінінспекцією та її територіальними органами перевірок державних закупівель (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку перевірка державних закупівель - перевірка, яка проводиться за наявності підстав, передбачених цим Порядком, щодо об'єкта контролю за його місцезнаходженням чи за місцем розташування об'єкта його права власності.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що питання здійснення державних закупівель перевіряються контролюючим органом під час проведення інспектування з урахуванням вимог Порядку проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту.

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку перевірки державних закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника контролюючого органу або його заступника за наявності однієї з таких підстав: наявність доручення або рішення Кабінету Міністрів України щодо проведення перевірок державних закупівель, якщо відповідні питання не можуть бути перевірені під час планових виїзних ревізій; виникнення потреби у перевірці відомостей про порушення об'єктом контролю законодавства у сфері державних закупівель, що надішли до контролюючого органу, або перевірці відомостей, наведених у зверненні (за умови закінчення строку подання скарги про відповідні порушення до органу оскарження згідно із Законом України «Про здійснення державних закупівель», якщо об'єкт контролю не надав пояснення та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу протягом трьох робочих днів з дня його надходження; виявлення контролюючим органом вищестоящого рівня під час перевірки (в порядку здійснення контролю за достовірністю висновків контролюючого органу нижчестоящого рівня) актів перевірки державних закупівель невідповідності їх вимогам законодавства. Перевірка державних закупівель може бути ініційована контролюючим органом вищестоящого рівня, якщо розпочато службове розслідування стосовно посадових або службових осіб контролюючого органу нижчестоящого рівня, які проводили перевірку державних закупівель, або у разі повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; у разі надходження скарги від об'єкта контролю на дії або бездіяльність посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 8 Порядку у ході підготовки до перевірки державних закупівель посадові особи контролюючого органу складають у двох примірниках програму перевірки державних закупівель, в якій зазначаються найменування об'єкта контролю, тема, період перевірки та питання, що підлягають перевірці відповідно до компетенції контролюючого органу. Програма затверджується керівником контролюючого органу або його заступником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі - Положення).

Пунктом 1 Положення встановлено, що Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Окрім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції покладено на Державну аудиторську службу України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); суб'єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, пунктом 3.1. Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, який затверджено наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України від 19 жовтня 2006 року № 346/1025/685/53 права та обов'язки посадової особи служби, яка залучається як спеціаліст для участі у проведення слідчої дії, визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).

Статтею 71 КПК України визначено, що спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Науково-практичним коментарем статті 71 КПК України встановлено, що спеціаліст залучається до кримінального провадження з метою сприяння виявленню, закріпленню, вилученню та дослідженню доказів чи застосування технічних засобів для покращення організації і підвищення ефективності кримінального провадження.

Крім того, спеціаліст має володіти спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок у галузі науки.

З цією метою можуть запрошуватися незаінтересовані у результатах справи особи різних професій, які мають вище чи середню освіту і систематичну підготовку за конкретною спеціальністю, а також досвід роботи у певній сфері виробництва, науки, культури і ремесла.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що перевірка дотримання посадовими особами Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вимог законодавства у сфері державних закупівель товарів, робіт та послуг у 2015-2016 роках здійснювалась на підставі звернення Головного управління контррозвідувального захисту інтересів у сфері економічної безпеки Служби безпеки України від 29 квітня 2016 року № /3/4-3099, відповідно до якого слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 20 жовтня 2015 року № 0000323, а також листа Державної фінансової інспекції України від 04 травня 2016 року № 31-17/440.

За результатами проведеної перевірки начальником відділу інформаційно-аналітичного та методологічного забезпечення Департаменту моніторингу та перевірок державних закупівель Державної аудиторської служби України Бутурлим О.О. 16 травня 2016 року складено довідку перевірки дотримання посадовими особами Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вимог законодавства у сфері державних закупівель під час здійснення закупівель товарів, робіт та послуг у 2015-2016 роках (а.с. - 24-37).

Листом від 16 травня 2016 року № 31-17/479 оскаржувану довідку Державною фінансовою інспекцією України направлено до Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України.

Таким чином, посадова особа Державної фінансової інспекції України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України. Жодних порушень чинного законодавства посадовою особою під час проведення перевірки та складення довідки не було допущено.

Окрім того, відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як встановлено колегією суддів, оскаржувана довідка складена за результатами перевірки Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та направлялась до Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України у зв'язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Довідка містить лише узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам до складання довідки за наслідками такої перевірки.

При цьому, висновки довідки Державної фінансової інспекції України від 16 травня 2016 року є лише відображенням фактичних дій посадових осіб Державної фінансової інспекції України та їх особистої думки і не породжують для позивача прав та обов'язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов'язкового характеру для позивача. Саме по собі оформлення оскаржуваної довідки не призводить до виникнення певних прав чи обов'язків у позивача.

Таким чином, оскаржувана довідка є лише носієм інформації та не містить волевиявлення Державної фінансової інспекції України як суб'єкта владних повноважень.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржено лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Окрім того, судовому захисту підлягає не будь-яке право особи, яке на її думку, може бути порушене в майбутньому, а лише те право, яке на час звернення до суду з позовом вже є порушеним внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана довідка, як і висновки, які у ній викладено, жодних правових наслідків чи обов'язків для позивача не породжують, та жодних підтверджень про порушення прав позивача не містять, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доказів протилежного відповідачем під час судового розгляду надано не було.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Техморгідрострой Миколаїв» (54030, місто Миколаїв, вулиця Артилерійська, 19/1, ) до Державної аудиторської служби України (04070, місто Київ, вулиця П. Сагайдачного, 4, ), третя особа без самостійних вимог: Національне антикорупційне бюро України (03035, місто Київ, вулиця В. Сурикова, 3, ) про визнання дій неправомірними та скасування довідки від 16 травня 2016 року.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук