Справа № 2340/2676/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року справа № 2340/2676/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Гоголевої Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 за ордером,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області (далі відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.08.2018 просить:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області та Державної фіскальної служби України у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності, викладену в листі № 27603/23-00-04-216 від 27.06.2018;

- зобовязати Головне управління ДФС у Черкаській області повторно прийняти заяву з пакетом необхідних документів та надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у звязку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обовязків, що призвело до становлення ІІ групи інвалідності у відповідності до вимог Закону України «Про міліцію» (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до ст. 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції») на час виникнення спірних правовідносин, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобовязати Державну фіскальну службу України прийняти рішення про призначення виплати позивачеві одноразової грошової допомоги та надіслати у встановлений законом строк до ОСОБА_4 управління ДФС України у Черкаській області для здійснення розрахунку, нарахування, та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто станом на 04.08.2016.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням їй ІІ групи інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах податкової міліції, право на яку передбачене ст. 23 Закону України «Про міліцію».

У відзиві на позов, що надійшов до суду 01.08.2018, відповідач позовні вимоги не визнав зазначивши, що колишнім працівникам податкової міліції, інвалідність яким встановлено після втрати чинності Законом України «Про міліцію» після 07.11.2015 відсутні правові підстави проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у звязки із втратою працездатності. Також у відзиві на позов вказано, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» не поширюється на працівників податкової міліції. Крім того, зазначено, що позивач із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 у розмірі згідно зі ст. 23 Закону України «Про міліцію» до відповідача не звертався.

Ухвалою суду від 14.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив від 13.08.2018, відповіді на відзив від 03.09.2018.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю, посилаючись на обставини вказані у відзиві на позов, запереченнях від 22.08.2018, відзиві на заяву про уточнення позовних вимог від 22.08.2018, додаткових поясненнях від 21.09.2018.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши докази у справі, надавши їм оцінку з точки зору достовірності, належності, допустимості та повноти, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі рапорту ОСОБА_3, свідоцтва про хворобу № 261 27.07.2016, наказу ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області від 01.08.2016 № 43-в/пм наказом ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області від 02.08.2016 №62-о/пм звільнено ОСОБА_3 з 02.08.2016 з посади та податкової міліції за підп. «Б» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Разом з цим у свідоцтві про хворобу № 261 виданого військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» 27.07.2016 міститься посилання на декілька хвороб, з переліку яких неможливо визначити, які з них саме повязані з проходженням служби.

04 серпня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у звязку із захворюванням, повязаним з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 530919 від 08.08.2016.

21 листопада 2016 року позивач звернулась до ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області із заявою (рапортом) за формою встановленою додатком 1 до Методичних рекомендацій щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затверджених наказом Міндоходів України від 11.04.2014 № 240 (а.с. 76).

У вказаній заяві (рапорті) позивач просила провести їй виплату одноразової грошової допомоги у звязку з тим, що їй встановлена ІІ група інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах ДФС.

Листом від 24.11.2018 №23131/23-00-04-216 ОСОБА_4 управлінням ДФС у Черкаській області повідомлено позивача, що 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію», статтею 356 якого передбачалось, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей, а також, що на вказаних осіб поширювались гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Також у вказаному листі, що розгляд матеріалів про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України, про що позивача буде повідомлено додатково.

01 березня 2018 року позивач звернулась до ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області із заявою (рапортом) за формою встановленою додатком 1 до Методичних рекомендацій щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затверджених наказом ДФС України від 09.12.2015 № 973 (а.с. 31).

У вказаній заяві (рапорті) позивач просила провести їй виплату одноразової грошової допомоги у звязку з тим, що їй встановлена ІІ група інвалідності, повязаної з проходженням служби в органах ДФС.

ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області № 9766/23-00-04-215 від 05.03.2018 направлено на адресу Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Державної фіскальної служби України матеріали щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням їй інвалідності.

Вказані матеріали повернуті без погодження, про що позивача було повідомлено листом від 27.06.2018 № 27603/23-00-04-216.

Позивач, не погоджуючись із відмовою ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області та Державної фіскальної служби України у призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував таке.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, статтею 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника податкової міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, яке мало місце в період її проходження.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 в зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Суд враховує, що наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останньою втрачено працездатність та їй встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах внутрішніх справ не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За змістом статті 23 Закону України «Про міліцію» порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання статті 23 Закону України «Про міліцію», Кабінет Міністрів України постановою №707 від 12.05.2007 затвердив Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі Порядок №707).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 13.02.2015 «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі Порядок №850).

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Отже, на час установлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах податкової міліції, чинними є обидва Порядки (№707 і № 850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію». При цьому, Порядок №850 прийнятий у зв'язку із внесенням Законом України від 13.02.2015 до вказаної статті 23 Закону змін в частині розміру одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03.10.1997 №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджений Порядок №850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 12.03.2015. Позивач набув таке право у 2016 році, оскільки згідно довідки МСЕК позивачу з 08.08.2016 встановлено ІІ групу інвалідності, тобто після 12.03.2015, а тому розмір допомоги має бути призначений у відповідності з нормами Порядку № 850.

На підставі пункту 6 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Позивач 21.11.2016 звернулась до відповідача із заявою (рапортом) за формою встановленою додатком 1 до Методичних рекомендацій щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затверджених наказом Міндоходів України від 11.04.2014 № 240, 01.03.2018 із заявою (рапортом) за формою встановленою додатком 1 до Методичних рекомендацій щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затверджених наказом ДФС України від 09.12.2015 № 973.

Крім того, позивачем до позову надано копію заяви від 21.11.2016 довільної форми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, тобто не за формою, що передбачена додатком до Порядку №850.

Матеріали справи свідчать, що позивач до відповідача із заявою за формою встановленою додатком до Порядку №850 не зверталась.

Отже, врахувавши встановлені обставини та викладені норми законодавства, а також те, що перелік хвороб позивача, зазначений у п. 12 свідоцтва про хворобу № 261 виданого військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» 27.07.2016 наведений без вказівки на причинно-наслідковий зв'язок із проходженням позивачем служби в СУ ФГРУ ДФС у Черкаській області, суд дійшов до висновку, що відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач діяв у спосіб та в межах, що передбачені вимогами чинного законодавства України.

Щодо посилання представника позивача на практику Київського апеляційного адміністративного суду з розгляду таких спорів, суд зазначає, що висновки судів у кожній конкретній справі безпосередньо залежать від фактично встановлених обставин справи.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого у частині 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому суд зазначає, що обставини, які були предметом судових розглядів у іншій справі, за результатами яких було ухвалено рішення надані позивачем були оцінені як такі, що залежно від повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення документально підтверджують протиправність відмови ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області, Державної фіскальної служби України у виплаті одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання повязаного з проходженням служби в органах ДФС України.

Разом з цим, у даній справі суд висновує про відсутність правових підстав для визнання дій відповідачів протиправними, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення із наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 14, 77, 90, 139, 242-246, 255, 271, 272, 287, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (18000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_4 управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 39392109), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 39292197) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок бюджету України в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд.

Суддя С.О. Кульчицький

Повний текст рішення складено 04.10.2018.