Справа № 805/3296/15-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2018 року № 805/3296/15-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Добрянської Я.І., суддів: Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства соціальної політики України

про стягнення заборгованості у розмірі 8754,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України про стягнення заборгованості у розмірі 8754,20 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.09.2015р. передано адміністративну справу № 805/3296/15-а за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 р. суддею Добрянською Я.І. справу № 805/3296/15-а прийнято до розгляду та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2017р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні колегіальним складом під головуванням судді Добрянської Я. І.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати неправомірним і скасувати наказ відповідача від 10.03.2015 № 259 "Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік" в частині затвердження розміру цієї грошової компенсації у межах Донецької області;

- визнати неправомірним і скасувати наказ відповідача від 12.10.2015 № 1006 "Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік" в частині затвердження розміру цієї грошової компенсації у межах Донецької області;

- визнати неправомірним і скасувати наказ відповідача від 25.01.2016 № 42 "Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2016 рік" в частині затвердження розміру цієї грошової компенсації у межах Донецької області;

- стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди, завданої недоплатою грошової компенсації часткової вартості продуктів харчування за фізіологічними (медичними) нормами у період з 10.03.2015 по теперішній час внаслідок прийняття неправомірного рішення, у сумі 9371,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при визначенні розміру щомісячної грошової компенсації часткової вартості продуктів харчування за фізіологічними (медичними) нормами забезпечення на місяць для Донецької області передбаченої п. 14 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв всупереч постанови КМУ від 21.05.1992р. № 258 "Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови КМУ від 20.09.2005р. № 936 "Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень, в порядку та у спосіб визначений Конституцією та законами України, а відтак підстави для скасування наказів та задоволення позовних вимог відсутні.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії та Чорнобильській АЕС та відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідченням серії НОМЕР_1 с та копією вкладки № НОМЕР_2 с. (а.с. 7)

З 2015 року позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, отримував компенсацію у розмірі 50% вартості продуктів харчування, яка передбачена п. 14 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зокрема, в період з березня 2015 року по липень 2015 року включно спірна компенсація нараховувалася за нормою, встановленою наказом Міністерства соціальної політики України від 10 березня 2015 року № 259 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік» в сумі 340 грн. на місяць.

В період з серпня 2015 року по грудень 2015 року включно компенсація виплачувалась відповідно до вимог наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2015р. № 1006 "Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2015р." у розмірі 420,0 грн.

В період з січня 2016 року по березень 2016 року включно спірна компенсація нараховувалася за нормою, встановленою наказом Міністерства соціальної політики України від 25 січня 2016 року № 42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації, вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2016 рік» в сумі 420 грн. на місяць.

Позивач вважаючи оскаржувані накази протиправними звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.

Так, п. 14 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що особам, віднесеним до категорії 1, надається гарантоване державою забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

До того ж, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (ст.9 Прикінцевих положень) встановлено, що у 2015 році, деякі норми (втому числі і ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зокрема, порядок визначення механізму використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. N 936 (далі - Порядок № 936).

Пунктом 9 Порядку № 936 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що Мінсоцполітики в десятиденний строк після прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з розроблених МОЗ фізіологічних (медичних) норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 р. № 258 (ЗП України, 1992 р., № 10, ст. 236), і даних Держстату щодо середніх цін на продукти харчування, що склалися в регіонах за попередні три місяці, визначає в розрізі Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону для громадян, віднесених до категорій 1 і 2, потерпілих дітей у разі захворювання кровотворних органів (гострі лейкози), щитовидної залози (аденома, рак), на злоякісні пухлини, а також для батьків потерпілих дітей, які не відвідують дитячі дошкільні та шкільні заклади і не забезпечуються продуктами харчування.

При цьому пунктом 13-2 Порядку № 936 передбачено, що видатки (пов'язані з виконання цієї постанови) здійснюються в межах бюджетних призначень, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 2 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

В контексті наведеного слід зазначити, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

В даному випадку, як стверджує відповідач, законами України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та «Про Державний бюджет України на 2016 рік» збільшення видатків на реалізацію положень пункту 14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено не було, а тому Мінсоцполітики, як головний розпорядник коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розраховувало розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015-2016 роки, що встановлені оскаржуваними наказами, виключно в межах бюджетних призначень. Доказів же невідповідності проведених відповідачем розрахунків компенсації із розміром бюджетного призначення, передбаченого на відповідний рік, позивачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Мінсоцполітики, встановлюючи розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015-2016 роки, не мало правових підстав для їх визначення поза межами видатків державного бюджету на відповідні цілі у розмірах інших, ніж передбачено у Законі України «Про державний бюджет України».

Одночасно, судом приймаються до уваги доводи відповідача про те, що ним вчинені дії спрямовані на підвищення з 01.08.2015р. розміру зазначених виплат, а саме: наказом Мінсоцполітики від 12.10.2015р. № 1006 затверджено більші, ніж встановлено Наказом № 259, розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування для громадян, віднесених до категорій 1 і 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік.

Більше того, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 264 КАС України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності, однак наказ Міністерства соціальної політики від 10.03.2015р. № 259 "Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік" втратив чинність на підставі Наказу Міністерства соціальної політики № 1006 від 12.10.2015р.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зіна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

З огляду на вищевикладене та враховуючи обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані накази прийняті на підставі, у межах повноважень та в порядку визначеному Конституцією і законами України, а відтак відсутні підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог.

Також, суд звертає увагу на те, що оскільки в ході розгляду справи не встановлено невідповідності оскаржуваних наказів вимогам п. 9 Порядку № 936, то відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування шкоди позивачу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко