Справа № 826/5446/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2018 року № 826/5446/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко Олени Віталіївни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко Олени Віталіївни (далі - відповідач 1), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2, Департамент), за участю третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34072565 від 28.02.2017;

зобов'язати відповідача 2 зареєструвати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що окільки в дійсності підстави, передбачені статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для відмови у державній реєстрації прав були відсутні, то рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34072565 від 28.02.2017 є протиправним.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов, які були долучені до матеріалів справи та зазначив, що підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру встановлення суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2017 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер 21101295, для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3.

За результатами розгляду вказаної заяви 28.02.2017 державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко О.В. прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34072565.

Вказане рішення мотивоване тим, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано за іншою особою.

Прийняття відповідачем 1 вказаного рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень порушує права позивача, з огляду на що з метою захисту своїх прав та законних інтересів, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за зазначає наступне.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України від 01.07.2004 №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-ІV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Приписами частини першої статті 4 Закону №1952-ІV встановлено, що державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності;

2) речові права, похідні від права власності:

3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва;

4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з статтею 6 Закону №1952-ІV організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

За приписами частини третьої статті 10 Закону №1952-ІV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями,

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Виходячи з положень статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).

Пунктами 18, 23 Порядку №1127 передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Відповідно до статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки стали відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності, згідно яких право власності на вказану квартиру зареєстроване за іншою особою.

Як свідчать матеріали справи, для державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 подано договір купівлі-продажу від 27.12.2012, зареєстрований в реєстрі за № 993 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо вказаної квартири.

Зі змісту договору вбачається, що дана квартира належить ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло серія НОМЕР_2, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.04.2012 № 509-С/КІ взамін втраченого свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3, виданого 28.03.2002 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 28.03.2002 № 429-С/КІ, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14.12.2012 за номером запису: 43190 в книзі 343-154 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14.12.2012 за № 38596544.

За результатами перевірки відомостей про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 15.12.2015 зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27741762 від 04.01.2016, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 51373096, виданого Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 04.01.2016 замість свідоцтва про право власності від 12.08.2002, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 28.03.2002 № 429-С/КІ.

Враховуючи вищезазначене, державним реєстратором Департаменту встановлена суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, адже відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2012, поданого для державної реєстрації, на квартиру відчужується ОСОБА_1, що суперечить наявному у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав на таку квартиру від 15.12.2015 за ОСОБА_3

Як уже зазначалось судом, статтею 24 Закону №1952-IV передбачені підстави для відмови у державній реєстрації прав, зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та уже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Таким чином, державний реєстратор, перевіряючи на відповідність заявлених прав і поданих позивачем документів вимогам законодавства, наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, діяв у межах наданих йому повноважень, вказавши, що подані документи встановлюють суперечності між заявленими та уже зареєстрованими правами на нерухоме майно в частині відомостей щодо інформації про власника, як наслідок, рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28.02.2017 №34072565 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Разом з тим, як передбачено пунктом 24 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації, а також за бажанням заявника надає інформацію з Державного реєстру прав чи рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі. На примірнику поданої заяви, що долучався до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником зазначаються відомості про отримання документів в повному обсязі.

У разі відмови у проведенні державної реєстрації прав заявникові також повертається документ, що підтверджує внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник під час повернення документів, надання рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі відповідно до пункту 8 цього Порядку встановлює особу заявника та перевіряє обсяг його повноважень.

Тобто, після прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу державної реєстрації прав у передбаченому законодавством порядку з надання усіх необхідних документів.

Між тим, згідно статті 11 Закону №1952-ІV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що чинним законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, законодавець саме на державного реєстратора, як на суб'єкта владних повноважень, покладає право приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, на підставі поданих документів для проведення державної реєстрації прав.

Отже, за відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідного органу державної реєстрації прав, державний реєстратор не вправі переглядати документи та/або приймати будь-яке рішення щодо державної реєстрації, водночас, а суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача 2 зареєструвати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У взаємозв'язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а позивачем не надано достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур