Справа № 2540/3025/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/3025/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа Бобровицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області, відповідач), третя особа Бобровицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України (далі Бобровицьке ОУПФУ) про визнання дій відповідача щодо не призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя отримував пенсію згідно з пунктом б статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ неправомірними та зобов`язання відповідача призначити позивачу, починаючи з 01.03.2018 пенсію по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі не нижчому двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність без встановлення будь-якого строку та обмеження у часі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав позивача, та як наслідок не призначення встановленої законом пенсії. Відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію в зв`язку з втратою годувальника відповідач не навів жодних законодавчих підстав.
05.09.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем 20.09.2018 подано відзив, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначає, що чоловік позивача отримував пенсію на підставі рішення суду згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на норми Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що відповідач відмовив у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058. Разом з тим в позові позивач просить призначити пенсію у розмірі, який визначений Законом № 2262, а тому є незрозумілим щодо норм якого закону остання бажає встановити своє право на призначення пенсії в разі втрати годувальника.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Бобровицькому ОУПФУ та отримує пенсію за віком у розмірі 1452,00 грн (а.с.25).
04.02.2018 згідно свідоцтва про смерть від 06.02.2018 Серії НОМЕР_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 (а.с.14).
01.03.2018 позивач подала заяву до ГУПФУ в Чернігівській області про призначення/перерахунок пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 (а.с.16).
Відповідач листом від 19.07.2018 № 3699/03-Д-11 повідомив позивача, що оскільки пенсія за вислугу років ОСОБА_2 встановлена за рішенням суду, то підстави для призначення пенсії позивачу в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» відсутні (а.с.18).
Крім того, в листі від 23.07.2018 № 1614/03 відповідач зазначив, що на дату звільнення зі служби 24.11.1989 право на пенсію відповідно до пункту Б статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чоловік позивача взагалі не мав (а.с.19).
Однак, необхідно зазначити, чоловік позивача отримував пенсію за вислугу років на підставі рішення суду.
Так, постановою апеляційного суду Чернігівської області від 06.07.2006 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.05.2006 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено. Визнано неправомірним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язано військовий комісаріат призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з 11.01.2006 (а.с.22-23).
Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04.04.2007 в порядку виконання постанови від 06.07.2006 апеляційного суду Чернігівської області про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з 11.01.2006 замінено сторону у виконавчому провадженні з Чернігівського обласного військового комісаріату на Головне управління ПФУ Чернігівської області (а.с.24).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною першою статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Тобто, законом встановлено право вибору позивача одного з виду пенсій.
Статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058).
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
З вищенаведених норм Закону вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є саме зміна виду пенсії, в даному випадку, переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Законом України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що мінімальний розмір пенсії в разі втрати годувальника, яка призначається членам сімей військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом не може бути нижчим від двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який з 01.01.2018 становить 1373 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії (ч.2 ст. 38 Закону № 1058).
Тобто, право на зміну виду пенсії у позивача виникло з дати звернення з відповідною заявою до пенсійного органу 01.03.2018.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства відмовляючи позивачу у переведенні останньої на пенсію по втраті годувальника, оскільки Законом № 1058 не передбачено такої підстави для відмови у переведенні з одного виду пенсії на інший, як необхідність того, що померлому годувальнику первісна пенсія має бути призначеною не на підставі рішення суду.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, шляхом визнання дій відповідача щодо не призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя отримував пенсію згідно з пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» неправомірними та зобов`язання відповідача призначити позивачу, починаючи з 01.03.2018 пенсію по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі не нижчому двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Щодо зазначення в позові вимоги «без встановлення будь-якого строку та обмеження у часі», остання є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
При цьому, суд звертає увагу на те, що права позивача на час розгляду даної справи не порушені, оскільки такий перехід (з одного виду пенсії на інший) ще не проведено, а суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.
У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа Бобровицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя отримував пенсію згідно з пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» неправомірними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 пенсію по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі не нижчому двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати в розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14005, );

Третя особа: Бобровицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України (вул. Незалежності, 3, смт. Козелець, 17000, ).

Повне судове рішення складено 04.10.2018.

Суддя О.М. Тихоненко