Справа № 810/3576/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року № 810/3576/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокселл Норд" до Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокселл Норд" з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (відповідач-1), Державної фіскальної служби України (відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Брокселл Норд" №951-12-10-36-12-01-25 від 15.11.2017;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України поновити облікові дані та записи рахунків інтегрованої картки ТОВ "Брокселл Норд" в системі електронного адміністрування ПДВ(СЕА) щодо суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, які були наявні станом на момент прийняття рішення №951-12-10-36-12-01-25 від 15.11.2017 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішення відповідача про анулювання реєстрації платника ПДВ є безпідставним та необґрунтованим, оскільки неподання Товариством податкової звітності ПДВ протягом останніх 12 місяців відбувалось з причин, незалежних від нього. Так, відповідачем протиправно не підписувались договори про визнання електронних документів ТОВ "Брокселл Норд", у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості подавати податкову звітність з ПДВ. Зауважив, що станом на 01.11.2017 на рахунку позивача у системі електронного адміністрування ПДВ була сума, на яку він мав право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, а тому відповідач не мав права приймати спірне рішення.

Також наполягав на тому, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у ньому не зазначено підстав його прийняття, передбачених нормами Податкового Кодексу України, та не зазначено документ, підтверджуючий неподання податкової звітності протягом 12 місяців.

Відповідач -1 та відповідач-2 з позовом не погодились, надали до суду письмові відзиви, в яких вказали, що рішення про анулювання реєстрації Податковим органом було прийнято відповідно до вимог чинного податкового законодавства, оскільки позивачем не подавались контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або декларацій з показниками, що свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

При цьому, зазначили, що у разі припинення договору про визнання електронних документів, відповідно до абзацу третього пункту 49.4 статті 49 розділу II Податкового кодексу, платник податків, до складення нового договору, має право подавати податкову звітність особисто (уповноваженою на це особою) або надсилати поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Ухвалою суду від 02.08.2018 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 26.09.2018, сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Разом з тим, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, у порядку письмового провадження.

Враховуючи зазначене, суд, керуючись приписами статті 205 КАС України, вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженню відповідальністю "Брокселл Норд", відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0042837, зареєстровано як юридична особа з 18.07.2012 (а.с.18).

З моменту реєстрації позивача взято на облік як платника податків у Державній податковій інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Судом, встановлено, що у зв'язку із змінами керівництва та місцезнаходження у Товариства виникала необхідність у підписанні нового договору про визнання електронних документів з контролюючим органом.

Так, позивачем оформлювались та направлялись на адресу контролюючого органу наступні договори:

1. Договір №1 від 13.09.2017, направлений на адресу Вишгородської ОДПІ Ірпінського відділення, керівник Беляєв I.A (а.с. 57).

2. Договір №3 від 29.09.2017, направлений на адресу Вишгородської ОДПІ Ірпінського відділення, керівник Якобше P.P (а.с.59).

3. Договір №1 від 02.10.2017, направлений на адресу Вишгородської ОДПІ Ірпінського відділення, керівник Якобше P.P. (а.с.61).

4. Договір №3 від 06.10.2017, напрвлений на адресу Вишгородської ОДПІ Ірпінського відділення, керівник Якобше P.P. (а.с. 65).

Вказані договори не були прийняті контролюючим органом, що підтверджується Квитанціями № 2 (а.с.64,68).

У подальшому, 20.02.2018 ТОВ «Брокселл Норд" отримало рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 15.11.2017 №951-12-10-36-12-01-25, прийняте Головним управління ДФС у Київській області, яке вмотивоване тим, що протягом періоду з 01.10.2016 по 01.11.2017 позивач не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість, що є підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (а.с.17).

Не погоджуючись із правомірністю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.10 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено до Податкового кодексу України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість. Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, пунктом 49.4 статті 49 ПК України доповнено абзацом другим, яким встановлено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідно до норм Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV, електронний документообіг здійснюється на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Процедура подання податкової звітності засобами електронного зв'язку в електронній формі до контролюючого органу регулюється Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року № 233 (далі по тексту - Інструкція № 233), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 року за №320/15011.

Згідно з частин першої та другої Розділу II Інструкції № 233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Одночасно у пунктах 5 та 6 Розділу ІІІ Інструкції № 233 передбачається в обов'язковому порядку укладання між платником податків та органом ДПС (нині орган державної фіскальної служби) договору про визнання електронних документів за типовою формою, затвердженою наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233 як додаток 1 до Інструкції.

Судом встановлено, що з метою подання податкової звітності контролюючому органу у формі, встановленій законодавством (електронній), позивачем неодноразово направлялись договори про визнання електронних документів, однак ці договори не приймались Податковим органом, тобто останній не укладав договір з позивачем про визнання електронних документів.

З цих підстав Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокселл Норд" протягом періоду з 01.10.2016 по 01.11.2017 не подавало податкової звітності до контролюючого органу, зокрема з податку на додану вартість, у зв`язку із чим, відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість.

Вказані дії Податкового органу суд визнає обґрунтованими та такими, які вчинені на підставі, у межах та у спосіб, передбачений законодавством, пояснюючи це наступним.

Згідно з пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим розділом;

б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом;

в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість;

г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту;

ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними;

д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута;

е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду;

є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність;

з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов'язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації (п.184.10 ст.184 Податкового кодексу України).

Як убачається із наявного у матеріалах справи рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 15.11.2017 №951-12-10-36-12-01-25, підставою для його прийняття є абзац "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, тобто неподання звітності протягом 12 послідовних податкових місяців, а підтвердження такого неподання є Реєстр про неподання/подання платником податку податковому органу декларацій з податку на додану вартість.

Із вказаного реєстру встановлюється, що за податкові періоди з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, у позивача дійсно відсутній обсяг оподаткованих поставок.

У цьому контексті, суд звертає увагу, що Товариство не заперечує проти тієї обставини, що ним не подавалась податкова звітність протягом 12 послідовних місяців, однак оскаржуване рішення позивач вважає протиправним, з тих підстав, що він не мав можливості реєстрації податкових декларацій в електронній формі.

Проте, відповідно до абзацу третього пункту 49.4 статті 49 розділу II Податкового кодексу, у разі припинення договору про визнання електронних документів, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звідність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 статті 49 ПК України.

У свою чергу, підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 статті 49 ПК України, встановлено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Таким чином, аналіз вищенаведених обставин у поєднанні з нормами права, свідчить про те, що позивач протягом 12 послідовних місяців не виконував покладеного на нього, як на платника податку обов`язку щодо здійснення податкової звітності, всупереч вимогам законодавства, без поважних на те причин, у той час, як податковим законодавством прямо передбачене особисте подання звітності, або направлення його звичайною поштою, у разі відсутності договору про визнання електронних документів.

Разом цим, жодних доказів, у доведення того, що позивачем вчинились будь-які дії з метою подання до контролюючого органу податкової звітності, відсутні.

Між тим, наявність у позивача податкового кредиту, який він вважає перешкодою для скасування реєстрації платника податку на додану вартість, жодним чином не протирічить діям відповідача, оскільки, положеннями пункту 200-1,8 статті 200-1 Податкового кодексу встановлено, що після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету.

Відтак, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач чинив на підставі та у рамках чинного законодавства, дотримуючись визначеного порядку та меж, наданих йому повноважень, адже позивач, ігнорував приписи права не дотримувався податкової дисципліни, яка вимагає стабільності у поданні податкової звітності, посилаючись на необґрунтовані обставини.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що рішення про анулювання реєстрації податку на додану вартість підлягає скасуванню, оскільки в ньому не зазначено підстави для такого анулювання та документи, на підставі яких його прийнято. Зокрема, позивач вказує, що у якості документу, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, зазначено Реєстр про неподання/подання платником податку податковому органу декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців, який всупереч закону не містить ні дати, ні номеру.

З цього приводу суд зазначає, що оскаржуване рішення складено за формою №6-РПДВ та містить всі необхідні реквізити, але у той же час, у Реєстрі про неподання/подання платником податку податковому органу декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців, не зазначене число місяця.

Проте, на переконання суду, окремі недоліки, допущені податковим органом при оформленні рішення, не впливають на факт доведеності обставин, покладеного в основу прийнятого спірного рішення. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту видається можливим чітко встановити його зміст, таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли окремі елементи спірного рішення є недотриманими.

Отже, враховуючи те, що зі спірного рішення можливо встановити його зміст та підстави прийняття, не зазначення такого реквізиту, як число місяця, не є підставою для його скасування.

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.08.2018 у справі №802/1198/16.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довели правомірність своїх дій.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідачів, а відтак позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.