Справа № 826/16222/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
м. Київ

02 жовтня 2018 року № 826/16222/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України
прозобов`язання вчинити дії Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Міністерство оборони України;
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у якому просив:

- визнати протиправними дії Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо не застосування вимог статті 119 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язати Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України внести зміни до наказу №194-ос від 09 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 із застосуванням статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України безпідставно та необґрунтовано порушила права та гарантії позивача, як працівника, не врахувавши під час звільнення гарантії, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач добровільно погодився проходити військову службу за контрактом після звільнення з державної служби в Адміністрації Держспецзв`язку, а тому законні підстави для збереження місця роботи і середнього заробітку відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України відсутні.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив замінити неналежного відповідача Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України на належного Голову Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

В судовому засіданні, за участю представників позивача та відповідача, суд задовольнив клопотання про заміну неналежного відповідача та замінив неналежного відповідача - Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України на належного Голову Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Крім того, в судовому засіданні, за заявою відповідача, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України.

Третя особа жодних пояснень щодо даного позову не надала.

Заслухавши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд відповідно до частини 3 статті 194, враховуючи думку сторін, дійшов висновку про закінчення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В квітні 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 27 квітня 2018 року №263 «Про внесення змін до штатного розпису», який вносить зміни до наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 28 вересня 2016 року №598 «Про затвердження штатного розпису», з 01 липня 2017 року у зв`язку із проведенням організаційно-штатних заходів в Адміністрації Держспецзв`язку посада начальника Управління внутрішнього аудити штатної категорії державного службовця категорії «Б» з посадовим окладом 8670,00 грн. на місяць замінена на посаду начальника Управління внутрішнього аудиту штатної категорії військовослужбовця (граничне звання полковник) з посадовим окладом 1990,00 грн. на місяць.

Одночасно запропонована вакантна посада державної служби категорії «В» головного спеціаліста 1 відділу Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку.

У випадку не згоди з переведенням, ОСОБА_1 буде звільнений 30 червня 2017 року за пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

30 червня 2016 року Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №194-ос від 09 червня 2017 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2017 року, позивача звільнено з посади начальника Управління внутрішнього аудиту Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Наказом Міністра оборони України №429 від 24 червня 2017 року ОСОБА_1 прийнято на військову за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних сил України та призначено начальником управління будівництвом та придбання житла головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України.

Наказом Начальника головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України №157 від 03 липня 2017 року з 01 липня 2017 року зараховано до списків особового складу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

На думку позивача, при його звільненні з посади начальника Управління внутрішнього аудиту Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, як роботодавець, повинна була застосувати статтю 119 Кодексу законів про працю України.

Проте, листом від 14 жовтня 2017 року №12/01/01-3790 Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України повідомила позивача, що не вбачає законних підстав для застосування статті 119 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 23 лютого 2006 року №3475-IV (надалі Закон №3475) Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, кіберзахисту, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України спрямовує свою діяльність на забезпечення національної безпеки України від зовнішніх і внутрішніх загроз та є складовою сектору безпеки і оборони України.

Згідно з частиною першою та третьою статті 5 Закону №3475 до структури Держспецзв`язку входять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації, телекомунікації та користування радіочастотним ресурсом України і його територіальні органи, територіальні підрозділи, Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку, заклади, установи і організації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державні підприємства, установи та організації, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки відповідно в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та в установах банків, у тому числі в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 11 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №411 (надалі Положення №411) Адміністрацію Держспецзв`язку очолює Голова Держспецзв`язку, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Згідно з підпунктом 11 пункту 12 Положення №411 Голова Держспецзв`язку в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади військовослужбовців, державних службовців та працівників Адміністрації Держспецзв`язку.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив державну службу в Адміністрації Держспецзв`язку на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку до 30 червня 2017 року.

В установленому законодавством порядку позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби та запропоновано іншу посаду, що підтверджується повідомленням Голови Держспецзв`язку від 28 квітня 2017 року.

У вказаному повідомленні, з яким позивач ознайомився особисто 28 квітня 2017 року, позивачу одночасно запропоновано вакантну посаду державної служби категорії «В» - головного спеціаліста 1 відділу Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку.

Окрім того, вказане повідомлення містить застереження, що у разі згоди щодо переведення на запропоновану посаду ОСОБА_1 необхідно до 28 червня 2017 року подати на ім`я Голови Держспецзв`язку відповідну заяву. У разі незгоди з переведенням на запропоновану посаду ОСОБА_1 повинен подати до 28 червня 2017 року на ім`я Голови Держспецзв`язку заяву про звільнення та буде звільнений 30 червня 2017 року за пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу». Якщо від ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня ознайомлення з повідомленням не надійдуть заяви щодо переведення або звільнення він вважається таким, що погодився на продовження державної служби на запропонованій посаді.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 25 травня 2017 року звернувся з заявою до Голови Держспецзв`язку про звільнення його з державної служби відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» з 30 червня 2017 року. Одночасно просив надати йому частину щорічної основної відпустки на 3 календарних дні з 27 червня 2017 року, а по її закінченню з 30 червня 2017 року звільнити.

Згідно з наказом Голови Держспецзв`язку №194-ос від 09 червня 2017 року, 30 червня 2017 року позивачу припинено державну службу і звільненого його з посади начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку за пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки за підписом директора Фінансово-економічного департаменту Адміністрації Держспецзв`язку (а.с. 46) остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 27 червня 2017 року.

Згідно копії Книги обліку руху трудових книжок №12/03-07 (а.с. 44) ОСОБА_1 отримав трудову книжку 30 червня 2017 року.

24 травня 2017 року позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, який набрав чинності 24 червня 2017 року.

На думку позивача при його звільненні з Адміністрації Держспецзв`язку, Голова Адміністрації Держспецзв`язку мав застосувати статтю 119 Кодексу законів про працю України.

Однак, таку думку позивача суд вважає помилковою та погоджується з позицією відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з абзацом першим пункту 23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі Положення №1153) строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.

Контракт про проходження військової служби набирає чинності із громадянами, прийнятими на військову службу за контрактом із числа осіб офіцерського запасу, - з дня зарахування до списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 23 Положення №1153).

Відповідно до абзацу першого частини 2 пункту 2.2 Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 19 травня 2009 року №438/16454 (надалі Інструкція) контракт про проходження служби з громадянами, прийнятими на військову службу за контрактом, набирає чинності з дня зарахування до списків особового складу військової частини для громадян, які є особами офіцерського складу запасу.

Витягом з наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України від 03 липня 2017 року №157 позивача з 01 липня 2017 року зараховано до списків особового складу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України на всі види забезпечення і визначено таким, що прийняв посаду та справи і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Також, даний факт підтверджується інформацією Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України Міністерства оборони України, викладеною в листі від 27 вересня 2017 року №303/7/1/1036.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Згідно з статтею 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів та виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Такі військовозобов`язані не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2015 року №493 позивач за посадою в Адміністрації Держспецзв`язку на особливий період був заброньований за Адміністрацією Держспецзв`язку і зарахований на спеціальний облік. Проте, листом від 27 червня 2017 року Шевченківський районний у місті Києві військовий комісаріат був поінформований про зняття ОСОБА_1 із спеціального обліку з 01 липня 2017 року.

Таким чином, з урахуванням всього вищевикладеного, позиція відповідача є слушною, що стаття 119 Кодексу законів про працю України може бути застосована роботодавцем лише у випадку, коли на момент прийняття на військову службу особа перебуває у трудових відносинах. При цьому військовий комісаріат повідомляє державним органам, підприємствам, закладам, установам і організаціям, в яких такі особи працюють, про день прийняття громадян на військову службу за контрактом.

Однак, фактичні обставини звільнення позивача та докази, надані сторонами у справі свідчать про те, що позивача прийнято на військову службу після припинення його державної служби та звільнення з Адміністрації Держспецзв`язку. Позивач, звернувшись до Голови Адміністрації Держспецзв`язку 25 травня 2017 року із заявою про звільнення його з посади начальника Управління внутрішнього аудиту Адміністрації Держспецзв`язку саме за пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу», отримавши повний розрахунок 27 червня 2017 року та трудову книжку 30 червня 2017 року, тим самим підтвердив своє небажання подальшого проходження державної служби в Адміністрації Держспецзв`язку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко