Справа № 645/4549/17
Суддя: Сілантьєва Е. Є.
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4549/17
Провадження № 2-а/645/120/18
Рішення

іменем України

05 жовтня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань - Момот О.І., Петрової Ж.В.,

учасники справи-

представник позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_4, який діяв на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №101 від 06.02.2018 року,

представник відповідача Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова- Гожа Я.В., яка діяла на підставі довіреності від 09.08.2018 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_3 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, який діяв на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №101 від 06.02.2018 року звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив та просив суд зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести перерахунок пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року з нарахуванням підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплатити ОСОБА_3 різницю між сумою нарахованої та фактично виплаченої пенсії за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Індустріальному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та має соціальний статус «дитини війни», що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні. Позивач пояснив, що на підставі ст.6 та ст. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» йому щомісячно повинна виплачуватись соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. В 2009 році така допомога позивачу не виплачувалась. Згідно листа Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №12748/1606 від 30.12.2017 року відповідач повідомив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист для дітей війни» провадиться у таких розмірах - з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня - 48,20 грн., з 1 жовтня - 49,80 грн. та що для перерахунку розміру надбавки дітям війни підстави відсутні. Позивач зазначив, що ст.6 Закону України «Про соціальний захист для дітей війни» було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначив, що розмір мінімальної пенсії за віком позивачем визначений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що зазначений в ЗУ Про Державний бюджет України на відповідний рік. При цьому, на думку позивача, Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, не вчинив жодної дії для нарахування коштів та їх виплату. У зв'язку з викладеним, на думку позивача,наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4, який діяв на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №101 від 06.02.2018 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача Гожа А.В., яка діяла на підставі довіреності від 09.08.2018 року в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні в повному обсязі. 06.07.2018 р. до суду від Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач посилається на те, що соціальне забезпечення категорії громадян, яким встановлено статус «Дитина війни» визначається ЗУ «Про соціальний статус дітей війни» №2195 від 18.11.2014 року. Ст.6 ЗУ №2195 встановлює, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Ст. 110 ЗУ «Про Державний бюджет на 2006 р.» №3235 від 20.12.2005 р. встановлювала, що пільги дітям війни, передбачені абз. 7 ст.5 ЗУ 2195 запроваджуються в 2006 р. поетапно, у порядку, визначеному КМУ за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. З метою врегулювання виплати державної соціальної допомоги та інших неврегульованих питань КМУ прийняв 28.05.2008 року постанову «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» №530. В зазначеній постанові метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян у п.8 встановлено, що з 22.05.2008 року дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня -48,10 грн., з 1 липня -48,20 грн., з 1 жовтня -49,80 грн. Таким чином, починаючи з 2008 року зазначеною постановою визначений розмір підвищення для «Дітей війни». Враховуючи викладене, на виконання вимог чинного законодавства, починаючи з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. підвищення дітям війни виплачувалось управлінням в сумі 49,80 грн. На думку відповідача, відмова об'єднаного управління не є звуженням обсягу вже набутих прав позивача та/або позбавленням його права на соціальний захист, а зміна редакції ст. 6 Закону № 2195-15 не впливає на осіб, які не були визначені законодавством. Крім того, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться підсумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 19.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2018 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харків від 19.10.2017 року скасовано та справу направлено до Фрунзенського районного суду м. Харків для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні з січня 2009 року (після переїзду з м. Сєвєродонецьк, Луганської області), отримує пільгову пенсію за СП№1 та має статус «Дитина війни».

Листом Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова№ 12748/1606 від 30.12.2017р. було надано відповідь на звернення ОСОБА_3 про здійснення перерахунку пенсії, у якому зазначено , що 28.05.2008 КМУ було прийнято постанову №530 про «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». В зазначеній постанові метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян у п.8 встановлено, що з 22.05.2008 року дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня -48,10 грн., з 1 липня -48,20 грн., з 1 жовтня -49,80 грн .Враховуючи викладене, на виконання вимог чинного законодавства, починаючи з 01.01.2009 року по 31.12.2009 р. підвищення дітям війни виплачувалось управлінням в сумі 49,80 грн., тому підстави для здійснення перерахунку пенсії відсутні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством, станом на 2009 рік, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Згідно довідки відповідача протягом 2009 року позивачу виплачувалося підвищення у сумі 49,80 гривень. З 01.01.2009 року відповідач був повинен нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії, яке, відповідно до встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком повинно складати 544 грн. х 30 % щомісячно. Різниці між виплаченою та не виплаченою сумами повинна бути виплачена на користь позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

За таких обставин суд вважає необхідним зобов'язати відповідача провести перерахування та сплату соціальної допомоги у межах позовних вимог за період часу з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

Щодо посилання представника відповідача на факт пропущення строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Частинами першою та третьою статті 99 КАС України (у редакції, чинний на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Положення частини другої статті 99 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що зокрема слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб'єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права. Стосовно майнових прав позивача та обов'язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов'язку резервувати певну частину коштів за період більше 6 місяців, що, в першу чергу, виправдано та зумовлено специфікою формування та використання коштів державних та місцевих бюджетів, а також інших фондів, якими розпоряджається суб'єкт владних повноважень.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Такий висновок суд робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Оскільки судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що невиплата соціальної допомоги є протиправною дією суб'єкта владних повноважень, відповідача по справі, до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуска строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,6,7,20,241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 -задовольнити.

Зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за періоди з 01.01. 2009 року по 31.12.2009 року з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 22.12.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

Предстаник позивача -ОСОБА_4, адреса для листування- АДРЕСА_1

Відповідач - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, , місцезнаходження: м. Харків, пр. Московський 198/3.

Представник відповідача -Гожа Я.В., адреса для листування: м. Харків, пр. Московський 198/3.

Повне рішення складено 8 жовтня 2018 року.

Суддя Сілантьєва Е.Є.