Справа № 826/1047/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2018 року № 826/1047/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення,
позивач - не прибув,

представник відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкове повідомлення - рішення від 16.05.2016 № 73-1305, яким йому було визначено грошове зобов'язання по сплаті земельного податку з фізичних осіб у розмірі 29228,51 грн. було ним оскаржено до Головного управління ДФС у м. Києві, водночас рішення за результатами розгляду скарги отримано не було, в 03.01.2017 було отримано податкову вимогу від 16.12.2016 № 3248-17 на суму 47685,91 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.12.2016 № 625. Позивач у судове засідання не прибув, подав клопотання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує посиланнями на статті 20, 59, 60, 89 Податкового кодексу України та відсутністю факту порушення прав позивача з його боку.

Відповідно до частини четвертої статті 122, частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні. Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

16.05.2016 Державною податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення № 73-1305, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 28 228,51 грн.

ОСОБА_1 подано до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві скаргу від 26.07.2016 на податкове повідомлення - рішення від 16.05.2016 № 73-1305. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена скарга отримана 23.07.2016.

26.09.2016 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у м. Києві прийнято рішення про результати розгляду скарги № 6265/К/26-15-10-02-16, яким залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 16.05.2016 № 73-1305, збільшено суму земельного податку, визначену у вказаному податковому повідомленні - рішенні на 14614,05 грн., а скаргу ОСОБА_1 від 29.07.2016 залишено без задоволення.

16.12.2016 Державною податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу № 3248-17, якою повідомлено ОСОБА_1 про те, що станом на 15.12.2016 його сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 47685,91 грн. та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 625.

Позивач не погоджуючись з податковою вимогою від 16.12.2016 № 73-1305 та рішенням про опис майна у податкову заставу від 16.12.2016 № 625 звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання

Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктами 56.2 та 56.3 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Згідно з пунктами 56.8 та 56.9 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Пунктом 56.17 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань що оскаржувались. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків. Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Відповідно до пункту 60.6 статті 60 Податкового кодексу України якщо нарахована сума грошового зобов'язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов'язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктами 89.1 та 89.2 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Таким чином, податкова вимога виноситься та право податкової застави виникає у разі виникнення у платника податків податкового боргу, яким є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. При цьому положеннями Податкового кодексу України платнику податків надано право на оскарження рішення контролюючого органу, та встановлено в такому випадку, особливий порядок узгодження визначено відповідним рішення грошового зобов'язання.

У податковій вимозі від 16.12.2016 відповідачем зазначено про те, що підставою для її видання стала наявність у позивача станом на 15.12.2016 податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями, яка становить 47685,91 грн. за кодом бюджетної класифікації "18010700" - земельний податок з фізичних осіб.

Ухвалою суду від 16.01.2017 відповідача зобов'язано надати письмові заперечення проти позову та всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності з приводу яких подано позов та ухвалою суду від 29.05.2017 крім зазначених документів, також письмові пояснення щодо визначення в вимозі від 16.12.2016 суми грошового зобов'язання у розмірі 47685,91 грн., у той час, як податковим повідомленням - рішення визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 28228,51 грн. та належним чином засвідчені копії документів на підтвердження викладених обставин.

Відповідачем в наданому суду відзиві не зазначено підстав виникнення у позивача станом на 15.12.2016 податкового боргу в розмірі 47685,91 грн., як і не викладено обґрунтування щодо визначення у вимозі від 16.12.2016 суми грошового зобов'язання у розмірі 47685,91 грн., у той час, як податковим повідомленням - рішення визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 28228,51 грн. В зазначеному відзиві відповідачем взагалі крім цитувань положень статей 20, 59, 60, 89 Податкового кодексу України та посилання на відсутність факту порушення прав позивача з його боку не наведено жодного обґрунтування на підтвердження правомірності видання оскаржуваних рішень. Разом з відзивом позивачем подано суду копії податкової вимоги від 16.12.2016 № 3248-17 з доказами вручення її позивачу та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.12.2016 № 625.

Таким чином у суду відсутні підстави для висновку про те, що станом на 15.12.2016 у позивача був наявний податковий борг у розмірі 47685,91 грн.

У частині посилань позивача на факт того, що його скарга від 26.07.2016 вважається задоволеною на його користь оскільки ним не було отримано рішення за результатами розгляду скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи те, що у суду відсутні підстави для висновку про наявність у позивача податкового боргу, то відповідно і відсутні підстави для висновку про те, що його було сформовано за рахунок грошового зобов'язання визначеного податковим повідомленням - рішення від 16.05.2016 № 73-1305.

Таким чином, оскільки позивачем не оскаржується ні податкове повідомлення - рішення від 16.05.2016 № 73-1305, ні дії відповідача щодо розгляду його скарги від 26.07.2016 у суду відсутні підстави для надання оцінки відповідним діям відповідача.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення. - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві від 16.12.2016 № 3248-17.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві рішенням про опис майна у податкову заставу від 16.12.2016 № 625.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районні ГУ ДФС у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят грн. 80 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов