Справа № 287/126/17-а
Суддя: Волощук В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/126/17-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Волощук В.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ємільчинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просить зобовязати Ємільчинського обєднаного УПФ України в Житомирській області перераховану пенсію за період вересень-грудень 2015 року в сумі 3571,05 грн. вважати недійсною.

06.07.2018 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву в якій просить визнати протиправними дії Ємільчинського обєднаного УПФ України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновлені виплати раніше визначеної пенсії за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року. Скасувати рішення №52 від 12.06.2017 року Ємільчинського обєднаного УПФ України в Житомирській області про утримання переплати з ОСОБА_1Д за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ємільчинському обєднаному УПФ України в Житомирській області, однак з 01.04.2015 року Управління пенсійного фонду відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII зупинено виплату пенсії позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідно до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону від 02.03.2015 року №213-VIII, зазначено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року посадовим особам місцевого самоврядування, державним службовцям, крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється в раніше встановленому розмірі з дня, наступного за днем звільнення. На підставі цього ОСОБА_1 звернулася до Ємільчинського обєднаного УПФ України в Житомирській області з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком, починаючи з 01.09.2015 року, однак їй було відмовлено у відновленні пенсії, у звязку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачка не зявилася, згідно заявлених позовних вимог просить розглядати справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

За змістом п. 10 ч. 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У відповідності до ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому проваджені.

Судом встановлено, що позивачка з 16 вересня 2015 року по 03 вересня 2017 року працювала в Олевській районній державній адміністрації головним спеціалістом сектору з питань персоналу, що підтверджуються трудовою книжкою (а.с.21).

Судом з оглянутої пенсійної справи встановлено, що позивачка перебуває на обліку у Ємільчинському об'єднаному УПФ України Житомирської області. Протоколом №3062 від 02.04.2013 року відповідачем призначено позивачу пенсію по інвалідності 3-ї групи загального захворювання на підставі його заяви від 13.03.2013 року.

У письмовому запереченні Ємільчинським об'єднаним УПФ України Житомирської області визнано, що призначення позивачу вказаної пенсії по інвалідності здійснено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказана пенсія по інвалідності позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідачем до 01 квітня 2015 року. Починаючи з 01 квітня 2015 року по 31.12.2015 року нарахування і виплата пенсії по інвалідності позивачу припинені відповідачем.

01.09.2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявою від про відновлення їй з 01 вересня 2015 року виплати пенсії по інвалідності.

Листом №1016/Б-8 від 13 жовтня 2017 року відповідач відмовив позивачу у відновленні виплати йому пенсії, мотивуючи це тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до ч.7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими встановлено тимчасову у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року невиплату посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування. Одним з мотивів відмови у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком відповідач, покликаючись на п.5 «;Прикінцевих положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, вказав у цьому листі на неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах та на скасування з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності 01.04.2015 року, встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Внесеними цим законом змінами до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", &aко;quot;Про прокуратуру", &a/s;quot;Про судоустрій і статус суддів", &ala;quot;Про статус народного депутата України", &a/l;quot;Про Кабінет Міністрів України", &an.;quot;Про судову експертизу", &as3;quot;Про Національний банк України", &as3;quot;Про службу в органах місцевого самоврядування", &ali;quot;Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

Також, з 01.01.2017 року набрав чинності п.10 Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, згідно з яким п.22, в абзаці другому ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" слова і цифри" у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"; в абзаці третьому ст.47 слова "які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу" замінити словами і цифрами "які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"; в абзаці шостому ст.4 цифри "2017" замінено цифрами "2018".

Вказана норма на час виникнення спірних правовідносин є діючою та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Враховуючи те, що з позивачка в період часу з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року працювала на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", і в цей період стаття 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачці за вказаний період, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2017 року у справі № К/800/9551/17.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У звязку з вищенаведеним суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись: Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, ст.ст. 2, 5, 7, 9, 139, 205, 229, 241-255, 263, 295КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ємільчинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України. За умовами ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КН №423567, місце проживання: 11025, с.Радовель, вул. Садова, 7, Олевського району Житомирської області.

Відповідач: Ємільчинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , місцезнаходження: 11001, м.Олевськ, вул. Свято-Миколаївська, 31, Житомирської області.

Суддя: ОСОБА_2