Справа № 199/3107/18
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/3107/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира роти №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тикви Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 375554 про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 квітня 2018 року близько 23 години його транспортний засіб було зупинено працівниками поліції біля перехрестя вул. Святослава Хороброго та вул. Виконкомівська в районі будинку 31. Після цього йому було повідомлено про порушення вимог дорожнього знаку та перетинання подвійної суцільної.

Позивач зазначає, що постанова є незаконною, та такою що не відповідає дійсним обставинам справи. Із постанови вбачається, що водій, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу знаку 4.2. ПДР. Згідно із відомостей зазначених у постанові вбачається, що місцем скоєння адміністративного правопорушення є: м. Дніпро, вул. Чернишевського, буд. 25. У районі будинку 25 по вул. Чернишевського така вулиця перетинається з вул. Олеся Гончара. Перехрестя обладнане світлофором. Також перехрестя обладнане знаками пріоритету:

-по вул. Чернишевського з обох боків перед перехрестям - знаками 2.3. ПДР «головна дорога»;

-по вул. Олеся Гончара - знаком 2.1. ПДР «Дати дорогу» у поєднанні із знаком 4.6. ПДР «рух праворуч та ліворуч» з однієї сторони та 2.1. ПДР «Дати дорогу» у поєднанні із знаком 5.6. ПДР «Кінець дороги з одностороннім рухом».

Таким чином перехрестя вул. Чернишевського та вул. Олеся Гончара не обладнане дорожнім знаком 4.2. ПДР, а тому порушити вимоги відповідного знаку неможливо.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА № 375554 від 24 квітня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його присутності, позовні вимоги підтримав та проси їх задовольнити.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про дату місце та час повідомлені належним чином, надали відзив, в якому заперечували проти позову в повному обсязі.

Суд дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем, командиром роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тиквою Віталієм Вікторовичем, відносно позивача було складено постанову ЕАА № 375554 від 24.04.2018 року, відповідно до змісту якої 24.04.2018 року о 22:49:35 у м. Дніпро по вул. Чернишевського 25 водій, керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги знаку 4.2. адр., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Згідно даної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн. на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується зазначеною вище постановою, наявною в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 5 ст. 77 КАС України передбачено, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів порушень позивачем ПДР. Оскільки відповідачем, не надано доказів правомірності свого рішення, а саме порушення позивачем вимог знаку 4.2. ПДР України суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови є обґрунтованими, а постанова серії ВР№087731 по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує й роз'яснення Пленуму Вищого Адміністративного Суду України, викладені у п.10.2 його Постанови №7 від 20 травня 2013 року, «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно до якого, в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають, оскільки сторонами не понесені.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 241-246, 250, 251, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Командира роти №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тикви Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати постанову серії ЕАА № 375554 від 24.04.2018 р. про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, протиправною та скасувати її, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги.

Суддя