Справа № 1640/2584/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 1640/2584/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Бегунц А.О., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року (суддя 1 інстанції Костенко Г.В.) по справі № 1640/2584/18 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавський області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавський області ОСОБА_2, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11.12.2017, ВП №54810815, винесену Державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавський області ОСОБА_2.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду 08.08.2018 року здійснено заміну первісного відповідача - державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавський області ОСОБА_2 належним відповідачем - Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавський області.

09 серпня 2018 року за наслідками розгляду справи ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позовна заява залишена без розгляду (а.с.120-122).

Позивач не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм процесуального права без повного зясування обставин справи, просив скасувати ухвалу а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказує на не надання судом достатнього часу позивачу для надання відповіді на відзив відповідача на позов, як зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі. Апелянт також вказує на безпідставність посилання в ухвалі суду на положення частин 3, 4 ст.123 КАС України як на підставу для залишення позову без розгляду. Сам факт отримання представником позивача спірної постанови, не є підставою вважати пропуск строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення, в тому числі внаслідок здійснення переписки позивача з ПАТ «УКРПОШТА».

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, які були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в звязку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Позивач в апеляційній скарзі не вимагав проводити розгляд справи за його участі. Від сторони відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якій висловлюють свою позицію щодо безпідставності апеляційної скарги у задоволенні якої просив відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами за матеріалами справи, що у судовому засіданні 08.08.2018 представник відповідача вказав на пропуск строку позивачем звернення до суду з даним позов, оскільки відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України передбачений 10-денний термін оскарження рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби.

09.08.2018 до суду першої інстанції надійшла заява позивачки про поновлення пропущеного строку (а.с.112-113). В обґрунтування обставин, що надають підстави для поновлення строку звернення з позовом до суду, позивач вказував порушення стороною відповідача держвиконавцем процедури направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, позивач тривалий час листувався з ПАТ «УКРПОШТА» із запитами, в яких просила надати письмові підтвердження та причини що завадили врученню ОСОБА_1 рекомендованого листа з вкладенням у ньому постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому про порушення своїх прав, позивач дізналася 25.06.2018 року, що стало підставою для звернення з позовом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду, суд першої інстанції висновувався на встановлених фактичних обставинах справи щодо отримання представником позивача-боржника у справі виконавчого провадження ОСОБА_3 спірної постанови 12.12.2017 року, та відсутності підстав для поновлення строку внаслідок їх неповажності.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 287 КАС України визначена можливість на звернення сторони виконавчого провадження до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням державного виконавця органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору до адміністративного суду передбачено частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 11.12.2017 року ВП № 54810815.

Судом першої інстанції за наслідками дослідження матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що на постанові про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 11.12.2017 року ВП 54810815, стоїть відмітка представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 про отримання 12.12.2017 року ним особисто постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. В судовому засіданні позивачкою не заперечував той факт, що спірну постанову отримав її представник.

При вирішення питання щодо можливості поновлення строку звернення до суду та поважності причин, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання представника позивача на поважність пропуску строку звернення до суду те, що Позивач деякий час листувалась з ПАТ "УКРПОШТА" щодо встановлення направлення її постанови про відкриття провадження у справі. Як правильно зазначено судом, що в даному випадку оскаржується постанова про стягнення виконавчого збору, а не постанова про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2017 року ВП №54810815, ОСОБА_1 звернулася до суду лише 25.07.2018 року.

Враховуючи, що про факт обізнаності стосовно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 слід вважати 12.12.2017, а до суду вона звернулася лише 25.07.2018, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено 10-денний строк звернення до суду та не наведено поважних причин щодо його поновлення. Як правильно зазначено судом, що обов'язковою умовою поновлення судом строків на звернення до адміністративного суду є існування поважної причини (певних обставин або обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії було неможливим або утрудненим) пропуску такого строку, про що зазначається та підтверджується матеріалами, що до неї додаються.

Також правильна надана оцінка судом посиланням позивача на частину четверту статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. В межах спору, Кодексом адміністративного судочинства України (ст..287 КАС України) передбачений 10-денний строк звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої служби, який є визначальним строком.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував справи Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії", якою визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доводи наведенні апелянтом щодо безпідставності посилання в ухвалі суду на положення частин 3, 4 ст.123 КАС України, як на підставу для залишення позову без розгляду є необґрунтованими.

Так, відповідно до частин 3 та 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

4. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В даному випадку, факт пропуску строку позивачем звернення з позовом до суду виявлений після відкриття провадження в адміністративній справі, і підстави вказані позивачем у заяві про поновлення такого строку, визнанні судом не поважними.

Тому, суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо пропуску строку після відкриття провадження у справі та правомірно застосував процесуальні наслідки такого пропуску.

Звичайне посилання в ухвалі суду першої інстанції на положення частини 4 ст.123 КАС України, не має жодного процесуального впливу для позивача та суті спірного питання щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку звернення з позовом до суду.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо не надання судом достатнього часу позивачу для надання відповіді на відзив відповідача на позов, як зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, є безпідставним та таким, що не є обовязковою умовою передбаченою ст..320 КАС України для скасування ухвали суду та спрямування справи для продовження розгляду, тому як не вплинули на правильність вирішеного судом основного питання. Розгляд зазначеної категорії справи має специфічні особливості передбачені положеннями статтями 268-272, 287 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу та зазначає, що в силу вимог ч.1 ст.269 КАС України подання відповіді на відзив на позовну заяву по зазначеній категорії справ не передбачено взагалі. Зазначена норма є спеціальної відносно ст.. 261 КАС України на яку посилається апелянт. При чому, як зазначає апелянт, що письмовий відзив був наданий позивачу в судовому засіданні 08.08.2018 року та розгляд справи відкладений на 09.08.2018 року, тобто суд першої інстанції надав час стороні позивача для підготовки до розгляду справи. В даному випадку не можна вважати, що судом були допущені порушення норми процесуального законодавства, що мали вплив на правильність вирішення спірного питання щодо пропуску строку звернення до суду.

Апелянт також вказує на безпідставності висновків суду першої інстанції в частині, що стосується встановлення факту отримання представником позивача (боржника) копії постанови держвиконавця про стягнення виконавчого збору, тоді як Закон України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 2 червня 2016 року (надалі Закон №1404) не встановлює можливості вручати копії постанови представнику сторони виконавчого провадження, а передбачений обовязок вручати або надсилати адресату, а не представнику. Представник отримавши таку постанову держвиконавця, не наділений обовязком доводити її до позивача, тому суд першої інстанції не повно зясував обставини справи та прийняв поспішне рішення.

Такі доводи апелянта, колегія суддів також вважає безпідставними. Як встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_1 нотаріально посвідченою довіреністю від 06.11.2017 року уповноважила на представництво її інтересів окрім інших осіб, в тому числі ОСОБА_3. Такі повноваження надані як на представлення інтересів в судових органах, а також в державних виконавчих службах з усіма правами та обовязками встановленими для стягувача чи боржника.

В межах спірних правовідносин, позивач ОСОБА_1 є стороною - боржником щодо прийнятого відносно неї постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2017 року по виконавчому провадженню ВП №54810815 в розмірі 6400 грн., а стягувачем є Київський ВДВС м.Полтави.

З огляду на положення статті 19 Закону №1404, якою визначені права та обовязки сторін виконавчого провадження та положення статі 16 цього Закону, отримавши копію оскаржуваної постанови безпосередньо представником боржника, ОСОБА_3 сторона виконавчого провадження-боржник ОСОБА_1 належним чином реалізувала свої права та обовязки через представника. Вчинені юридичні дії в межах цього виконавчого провадження представником боржника, слід вважати як такі, що вчинені боржником. Доказів того, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку анулювала видану довіреність відносно ОСОБА_3 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано, як підстави доводів та підстав для поновлення строку звернення до суду не зазначалось. Навпаки наголошувалось на тому, що оскаржувана постанова була отримана представником ОСОБА_3 12.12.2017 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що мало місце порушення строків звернення з позовом до суду. Доводи апелянта стосовно того, що не можна вважати пропущеним строк звернення до суду з огляду на неотримання безпосередньо позивачем спірної постанови держвиконавця, який не довів виконання обовязку щодо належного спрямування на адресу позивача такої постанови, є безпідставними. Отримання представником боржника зазначеної постанови має правовий вплив на сторону, яку представляє цей представник, тому слід вважати та повязувати відлік початку 10-ти денного строку звернення до суду від часу отримання таким представником цієї спірної постанови.

Надаючи оцінку заявленим підставам для поновлення такого строку, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про неповажність підстав, вказаних у заяві, для поновлення строків звернення до суду та як наслідок необхідність залишити позов без розгляду. Сам факт переписки сторони позивача-боржника з ПАТ «УКРПОШТА» з приводу кореспонденції в межах справи виконавчого провадження в межах якої прийнята спірна постанова держвиконавця про стягнення виконавчого збору, не є обумовленою підставою вважати поважною причиною пропуску десяти денного строку звернення з позовом до суду.

Згідно пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спірного питання.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та постанови ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 268-272, 287, 292, 308, 310, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року по справі № 1640/2584/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 03.10.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6