Справа № 2040/5419/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 жовтня 2018 р. № 2040/5419/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61093) до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (вул. Шевченко, буд. 315 А, м. Харків, 61033), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченко, буд. 315 А, м. Харків, 61033) про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та, з урахуванням уточнень, просить суд:

визнати незаконною бездіяльність Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;

зобовязати Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;

зобовязати Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти №4 батальйону №4 лейтенанта поліції ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 26.12.2017 року звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 зі скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції ОСОБА_4 Листом від 01 лютого 2018 року позивач отримав відповідь на вищезазначену скаргу, яка, на думку позивача, є неповною та необґрунтованою. Також, позивач зазначає, що відмова у прийнятті рішення про призначення службового розслідування та притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної та дисциплінарної відповідальності є необґрунтованою та безпідставною.

Представник позивача просив суд справу розглядати в порядку письмового провадження. Позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача, начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, у судове за сідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Згідно змісту наданих через канцелярію суду пояснень, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2016 року відносно ОСОБА_1 інспектором патрульної служби поліції роти №4 батальйону №4 УПП м. Харкова ОСОБА_3 винесено постанову серії АР №901851 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення із визначенням адмінстягнення у вигляді штрафу за порушення ч.1 ст. 122 КУАП у розмірі 255 грн.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2017 р. (справа №640/19619/16-а) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії АР №901851 від 04.12.2016 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.(а.с.10-11).

Судом встановлено, що 26.12.2017 р. позивач звернувся до в.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 зі скаргою, та просив повідомити:

чи проводилась за вказаним фактом службова перевірка після винесення рішення суду, чи був притягнутий до відповідальності інспектор роти № 4 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_3?;

в разі не проведення службової перевірки, провести службову перевірку, щодо дій інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3, який виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія АР № 901851 від 04.12.2016;

притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків;

відповідно до ч. 1, абз. 4, ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» подану скаргу розглянути за його участі або участю представника;

розглянути скаргу у термін, встановлений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян»;

письмово проінформувати про прийняте рішення негайно після його прийняття, а у випадку подовження строку розгляду - повідомити про це(а.с.14-15).

За результатом розгляду вказаного вище звернення, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на виконання вимог ЗУ «Про звернення громадян» листом від 01.02.2018 р. повідомило позивача, що розглядом не встановлено будь-яких фактичних даних, які б обєктивно свідчили на користь наявності законних підстав для ствердження задоволення окремих вимог авторів звернення, у звязку з чим його було визнано закінченим, наведені позивачем вимоги - такими, які лише частково підлягають задоволенню, а саме ті що викладені в п.п. 1, 2, 4, 5, 6 обґрунтованими і такими які підлягають задоволенню, вимога ж зазначена в п. 3 - безпідставною і такою, яка не підлягає задоволенню(а.с.12-13).

Позивач вважає таку відповідь неповною та необґрунтованою, у звязку з чим і звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

Статтею 1 Закону України Про звернення громадян визначено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону України Про звернення громадян, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 4 Закону України Про звернення громадян, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Відповідно ст. 18 Закону України Про звернення громадян, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 19 Закону України Про звернення громадян встановлює обов'язок органу державної влади обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а також на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Управління 26.12.2017 р., тоді як відповідь датована 01.02.2018 р.

При цьому судом встановлено, що 22.01.2018 р. на імя начальника УПП в Харківській області інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення подано рапорт про надання дозволу на продовження строку розгляду звернення на 15 днів.

Листом від 22.01.2018 р. повідомлено позивача про продовження строку розгляду його звернення на 15 днів.

Слід вказати, що представник заявника (позивача) у скарзі вказав про бажання бути присутнім під час розгляду поданої скарги (а.с.15 зворотній бік).

Листом від 29.01.2018 р. УПП в Харківській області повідомлено позивача про дату розгляду звернення. Вказане вище запрошення отримано представником позивача 30.01.2018 р., про що свідчить підпис останнього.

Щодо змісту наданої ОСОБА_1 відповіді суд вказує, що відповідач, розглянувши скаргу позивача у листі від 01.02.2018 р. зазначив, що пункти 1,2,4,5,6 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а пункт 3 є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Крім того повідомив, що підстави для притягнення поліцейського до відповідальності відсутні.

Суд дослідивши зміст скарги, а саме п. 3 вказує, що позивач просив притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків(а.с.15 зворотній бік).

Однак, з листа від 01.02.2018 р. вбачається, що начальник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_2, надав обґрунтування своїх висновків відносно кожного з пунктів скарги.

Виходячи з наведеного вище, не можна стверджувати, що скарга позивача була розглянута не в повному обсязі та без дотримання вимог законодавства.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконною бездіяльності Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р. та зобовязання Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.

Щодо частини позовних вимог про зобовязання Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти №4 батальйону №4 лейтенанта поліції ОСОБА_3, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 12.03.2013 року за №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2.2. Інструкції, визначено перелік підстав для проведення уповноваженим на те начальником службового розслідування.

Як вказувалось вище постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2017 р. (справа №640/19619/16-а) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії АР №901851 від 04.12.2016 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.(а.с.10-11).

Приймаючи вказане рішення від 31.01.2017 р. суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані.

З огляду на вказане, у спірних правовідносинах права позивача були повністю, дієво та ефективно поновлені Київським районним судом м. Харкова рішенням від 31.01.2017 р. (справа №640/19619/16-а).

Реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61093) до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (вул. Шевченко, буд. 315 А, м. Харків, 61033), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченко, буд. 315 А, м. Харків, 61033) про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.