Справа № 0540/7598/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 р. Справа№0540/7598/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Калінінський ВДВС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24.10.2011 року по 28.11.2014 рік вона працювала головним державним виконавцем державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції м. Донецька. У зв'язку з проведенням АТО відповідач перереєструвався до м. Краматорськ. Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.11.2014 року № 3299б/1 позивача було звільнено з займаної посади з 28 листопада 2014 року згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України. Призначено виплату компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 12.09.11 по 11.09.12 у кількості 6 днів та з 12.09.14 по 28.11.14 у кількості 5 днів. Також починаючи з вересня 2014 року заробітна плата позивачеві перестала виплачуватись та на час подання позову у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 року у сумі 2587,61 грн., за жовтень в сумі 2587,61 грн., за листопад 2014 року в сумі, яка позивачу не відома.

Позивач, посилаючись на приписи Кодексу законів про працю України, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період вересень - листопад 2014 року та заборгованість по компенсації за невикористану відпустку за 11 календарних днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року відкрито провадження у даній справі із визначенням порядку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження. Також було витребувано докази з відповідачів.

14 вересня 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що на розгляді Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 805/3709/17-а за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 12.09.11 по 11.09.12 у кількості 6 днів та з 12.09.14 по 28.11.14 у кількості 5 днів та заробітної плати за вересень - листопад 2014 року. Рішенням суду від 25.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Отже, враховуючи наведене відповідач вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

17 вересня 2018 року судом постановлена ухвала про залучення до участі у справі, в якості третьої особи - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

26 вересня 2018 року з боку Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшли пояснення. Згідно наданих пояснень, третя особа, посилаючись на приписи КЗпП України, Закону України «Про державну службу», положення про Головні територіальні управління юстиції, зазначила, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з Головним управлінням юстиції у Донецькій області, саме до компетенції третьої особи віднесено нарахування та виплата заробітної плати, а також виплата компенсації за невикористану частину відпустки. Спір між ОСОБА_1 та Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області щодо виплати заробітної плати та компенсації за невикористану частину відпустки вже розглянуто адміністративним судом та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. Судом встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області не заперечує факт необхідності виплати заборгованості по заробітній платі. Разом з тим, ОСОБА_1 не виконано вимоги закону для виплати їй виниклої заборгованості.

Також представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зазначив, що між позивачем та Калінінським ВДВС відсутні спірні правовідносини, оскільки відповідач, в силу закону, не порушував та не міг порушувати права, свободи та інтереси позивача щодо виплати заробітної плати, оскільки саме головне управління приймає та звільняє працівників структурних підрозділів, і так само виплачує заробітну плату.

З урахуванням наведеного, представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Калінінського ВДВС необґрунтованими.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

У період з 24.10.2011 року по 28.11.2014 року позивач ОСОБА_1 працювала головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що свідчать записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2.

Відповідно до розрахункових листків та довідки від 03.11.17 № 10-21-151 ОСОБА_1 за вересень 2014 року заробітна плата складає 2587,61 грн., за жовтень 2014 року 2587,61 грн., за за листопад 2014 року 2637,55 грн.

Наказом Головного управління юстиції у Донецькій області від 24.11.2014 року № 3299б/1 звільнено ОСОБА_1, головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, з займаної посади з 28 листопада 2014 року, за відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Призначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2011 року по 11.09.2012 року у кількості 06 календарних днів, компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2014 року по 28.11.2014 року у кількості 05 календарних днів.

10.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про надання довідки про розмір нарахованої заробітної плати за 6 місяців с 01.05.2014 року по 28.11.2014 року помісячно та довідки за останні два місяці, що передують звільненню з розшифровкою кількості виходів. Одночасно позивач просила виплатити їй заборгованість із заробітної плати, а також виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку.

На звернення позивача до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області останнє повідомлено, що з урахуванням Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року N 595, виплата заборгованості по заробітній платі особам, які перебували у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції, можлива лише за умов переміщення таких осіб в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення осіб підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року N 509. Тому позивачу запропоновано для виплати заборгованості по заробітній платі надати заяву та копію довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, та районів проведення антитерористичної операції, завірену належним чином, або надати особисто до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Вищевказані обставини не є спірними та встановлені у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 25.04.18 та постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.07.18 у справі № 805/3709/17-а.

Спірним у справі є питання виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану частину відпустки, дотримання норм процесуального права - належність відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2-1 Кодексу законів про працю України ( далі- КЗпП України) , Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Як встановлено приписами ст.116 КЗпП України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами та доповненнями) діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зі змінами та доповненнями, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (100-95-п) (з наступними змінами і доповненнями).

Суд зазначає, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник, з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до підпункту 5.5 пункту 5 положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджене Наказ Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 (далі - Положення № 1707/5) Головне територіальне управління юстиції з метою організації своєї діяльності здійснює централізований бухгалтерський облік витрат на утримання районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби, Відділів, нотаріальних контор.

Підпунктом 10.10 пункту 10 передбачено, що начальник Головного територіального управління юстиції призначає в установленому порядку громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій "Б" і "В" Головного територіального управління юстиції, крім тих, суб'єктом призначення яких відповідно до законодавства є державний секретар Міністерства юстиції України, та звільняє з таких посад; присвоює їм ранги державних службовців.

У відповідності до пункту 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20 квітня 2016 року № 1183/5, Відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується головним територіальним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції) через відповідні управління державної виконавчої служби Головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління).

Основними завданнями Відділу є: 1) реалізація державної політики у сфері примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень); 2) підготовка пропозицій щодо формування та реалізації державної політики у сфері виконання рішень; 3) забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством (пункт 3 вищевказаного Типового положення).

Згідно з підпунктом 3 пунктом 9 Типового положення, начальник Відділу вносить пропозиції щодо заохочення або ініціювання дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу.

У відповідності до пункту 12 Типового положення Відділ є юридичною особою, має рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам та окремий небюджетний рахунок для зарахування авансових внесків стягувачів, а також рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Отже, аналізуючи вищенаведені нормативно-правові акти, суд дійшов висновку, що у даним спірних правовідносинах щодо виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки ОСОБА_1, як державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, належним відповідачем є Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області до компетенції якого відноситься прийняття та звільнення державних виконавців відділу, а також виплата заробітної плати, в тому числі і компенсації за невикористану частину відпустки.

У відповідності до частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина 4 вказаної статті КАС України).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суду необхідно замінити або залучити співвідповідачем Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

Разом з тим, у відповідності до частини 5 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Судом встановлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 805/3709/17-а за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року та стягнення компенсації за невикористану відпустку (11 календарних днів).

Рішенням суду першої інстанції від 25.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено повністю.

Отже, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позивач до подання даного позову знав про підставу для залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, а саме Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Більш того, судом встановлено, що підстави позову, що розглядається аналогічні підставам позову у справі № 805/3709/17-а. Тобто, є таке, що набрало законної сили, рішення суду між ОСОБА_1 та Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Таким чином, враховуючи, що позивач був обізнаний про підставу для залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, а також наявність судового рішення між ОСОБА_1 та Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, у суду відсутні правові підстави для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що Донецьким апеляційним адміністративним судом, у своєму рішенні від 10.07.18 встановлено, що ОСОБА_1 має право на заробітну плату за вересень-листопад 2014 року та компенсацію за невикористану відпустку. Також судом встановлено, що Головне територіальне управління юстиції не заперечує факту необхідності виплатити заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Однак, суд відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_1 не зверталася до відповідача із відповідною вимогою про виплату вказаної заборгованості, як того передбачають норми трудового законодавства.

17 вересня 2018 року Верховний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі №805/3709/17-а за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відділ не та особа, яка повинна відповідати за даним позовом.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.