Справа № 810/2279/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року № 810/2279/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2018 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом під час проведення перевірки дотримання вимог порядку ведення касових операцій було неуважно вивчено первинні документи платника податків, що призвело до невірних розрахунків та як наслідок винесення незаконного податкового повідомлення-рішення. При цьому, позивач зауважив, що він був платником ПДВ на протязі 11 років та відповідно не включав до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів. Однак, після анулювання свідоцтва ПДВ він помилково продовжував відображати у Книзі обліку доходів і витрат доходи та витрати без суми ПДВ, що призвело до невірного відображення в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік суми реалізованих товарів без ПДВ в розмірі 300837,00 грн., хоча сума реалізованих товарів у 2016 році з ПДВ становить 361004,40 грн.

Крім того, позивач стверджував, що ним у 2016 році було оприбутковано всю готівку, отриману в процесу здійснення господарської діяльності, а тому рішення контролюючого органу є незаконним, оскільки висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на підставі невірних розрахунків.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що Головне управління ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є законними.

Звертав увагу суду, що в ході проведення перевірки було встановлено не оприбуткування готівки в Книзі обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, за 2016 рік на суму 36852,16 грн. Таким чином, позивач порушив приписи п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 №637, а тому має нести відповідальність за несвоєчасне оприбуткування готівки.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 05.06.2018.

Судове засідання, яке було призначено на 05.06.2018, було знято з розгляду у зв'язку з проходженням суддею Василенко Г.Ю тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей. Наступне судове засідання у справі призначено на 04.09.2018.

У судове засідання, призначене на 04.09.2018, учасники справи не з'явились.

Разом з цим, через канцелярію суду надійшли клопотання від позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, щоу задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 08104, АДРЕСА_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.06.1998 та перебуває на податковому обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 20.07.1998 за №. У період з 01.01.2014 по 31.12.2016 позивач не був платником податку на додану вартість.

Основним видом господарської діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У період з 04.12.2017 по 15.12.2017, з 18.12.2017 по 22.12.2017 посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області на підставі наказів від 23.11.2017 №2136, від 15.12.2017 №2337 та згідно зі ст. 77 Податкового кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплатии єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період ідяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 29.12.2017 №1064/10-36-13-09/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено, зокрема, порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, в частині не оприбуткування (несвоєчасне/неповне) готівки в КОРО Книзі обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зареєстровану в Києво-Святошинській ОДПІвід 27.12.2013 за №1066 в сумі 86886,55 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 50034,39 грн., за 2015 рік в сумі 0,00 грн. та за 2016 рік в сумі 36852,16 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.01.2018 №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 434432,75 грн. (86886,55 грн. х 5) за не оприбуткування готівкових коштів у книзі обліку доходів і витрат.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 03.04.2018 №4802/М/99-11-02-01-14 скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.01.2018 № в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій поза межами строків, визначених п. 114.1 ст. 114, ст. 102 Податкового кодексу України, та зобов'язано ГУ ДФС у Київській області забезпечити винесення податкових повідомлень-рішень відповідно до вимог законодавства.

На виконання вказаного рішення ДФС України та з урахуванням висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.04.2018 №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 184260,80 грн. (36852,16 грн. х 5) за не оприбуткування готівкових коштів у книзі обліку доходів і витрат.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулювався Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі - Положення №637) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.2 Положення №637, у цьому Положенні нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

- готівка (готівкові кошти) - грошові знаки національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі розмінні, обігові, пам'ятні монети, які є дійсними платіжними засобами;

- готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження;

- готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна;

- оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій;

- книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій;

- книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України.

Згідно з п.2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

При цьому, пунктом 2.2 Положення №637 передбачено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності), через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 (далі - Указ №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 Указу №436/95 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки передбачений штраф - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що суб'єкти господарювання, у тому числі фізичні особи-підприємці, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас.

При цьому, таке оприбуткування здійснюється у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій на повну суму її фактичних надходжень.

Як свідчать матеріали справи, під час проведення перевірки було встановлено, що згідно наданої ФОП ОСОБА_1 довідки про залишок товарів по ціні придбання, що знаходяться на реалізації, станом на 01.01.2016 становить 30084,00 грн.

Згідно наданих на перевірку документів протягом 2016 року позивачем придбано товарів на загальну суму 338091,05 грн.

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (№ від 31.01.2017), вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані в 2016 році, становить 300837,00 грн.

Отже, податковим органом було встановлено, що залишок товару за результатами перевірки станом на 31.12.2016 повинен становити 67338,05 грн. по ціні придбання (30084,00 грн. + 338091,05 грн. - 300837,00 грн.).

Однак, згідно даних платника залишок товару станом на 31.12.2016 складає 37032,00 грн. по ціні придбання.

Отже, різниця по залишку товару станом на 31.12.2016 становить 30306,05 грн. по ціні придбання.

Згідно наданого пояснення ФОП ОСОБА_1 середня націнка на товар становить 21,6 %, а тому загальна сума реалізованого товару з урахуванням середньої націнки на товар становить 36852,16 грн.

Отже, перевіркою встановлено отримання ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 готівкових надходжень від реалізації товарів в загальній сумі 540263,16 грн., проте в Книгах обліку розрахункових операцій за 2016 рік №, №, № та в Книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність зареєстровану в Києво-Святошинській ОДПІ від 27.12.2013 за №1066, ФОП ОСОБА_2 за 2016 рік оприбутковано готівкові надходження в сумі в сумі 503411,00 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено факт не оприбуткування готівкової виручки в Книгах обліку розрахункових операцій та в Книзі обліку доходів та витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 36852,16 грн.

Заперечуючи зазначене порушення позивачем зазначено, що податковий орган неправомірно дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п. 2.6 Положення №637, оскільки неуважно вивчив первинні документи платника податків, що призвело до невірних розрахунків та як наслідок винесення незаконного податкового повідомлення-рішення.

Так, в обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що після анулювання свідоцтва ПДВ він у Книзі обліку доходів і витрат помилково продовжував відображати доходи та витрати без суми ПДВ, що призвело до невірного відображення в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік суми реалізованих товарів без ПДВ в розмірі 300837,00 грн., хоча сума реалізованих товарів у 2016 році з ПДВ становить 361004,40 грн.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача та вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Разом з тим, п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Суд звертає увагу на те, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік була самостійно подана позивачем до податкового органу, в якій він самостійно визначив вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей у розмірі 300837,00 грн., які були реалізовані в 2016 році, та суму одержаного доходу в розмірі 503411,00 грн.

При цьому, позивачем не надано суду належних доказів того, що до початку проведення перевірки ним було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що відповідач при проведенні перевірки правомірно використовував дані, які зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (№ від 31.01.2017).

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідач неуважно вивчив первинні документи та навів в акті перевірки невірні розрахунки, оскільки такі розрахунки були здійсненні податковим органом на підставі самостійно поданих позивачем довідок про залишок товарів по ціні придбання, що знаходяться на реалізації станом на 01.01.2016 та станом на 31.12.2016, пояснень щодо середньої націнки на товар, яка становить 21,6 %, а також на підставі наданих на перевірки документів.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем доведений факт порушення позивачем порядку оприбуткування готівки, встановленого п. 2.6 Положення №637, що обумовлює правомірність застосування відповідачем спірним податковим повідомленням-рішенням фінансових санкцій відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 73-78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.