Справа № 316/1088/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 вересня 2018 року 09 год. 30 хв.Справа № 316/1088/18 ЗП/0840/163/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (71503, АДРЕСА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Козацька, 17) про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправним рішення міської комісії для розгляду питань повязаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за №1 Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області протиправною та зобовязати встановити ОСОБА_1 щодо не встановлення статусу учасника війни; встановити статус учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві. Зокрема зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу учасника війни, проте рішенням комісії для розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, і гарантії їх соціального захисту» Управління праці ат соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області № 1 від 19.07.2013 було відмовлено у встановленні статусу учасника війни на підставі відсутності підтверджуючих документів. Стверджує, що з 1941 по 1945 позивач працював у колгоспі «ім. Сталіна» в селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, проте підтверджуючі документи факту роботи позивача у колгоспі не збереглися, існуючі частково збережені архіви Державного архіву Дніпропетровської області того часу теж не мають такої інформації. Свідки, які могли б підтвердити факт роботи померли. Вважає, що відповідач неповно та необґрунтовано розглянув заяву позивача щодо надання статусу учасника війни, чим виніс невірне рішення. З огляду на таке, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 20.08.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №316/1088/18 (Провадження №ЗП/0840/163/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії. Призначити судове засідання на 19 вересня 2018 року.

Представник відповідача проти позову заперечив, надавши свій письмовий відзив вх. № 28906 від 17.09.2018. Зокрема вказав, що ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про встановлення учасника Великої Вітчизняної війни. Комісією було відмовлено у наданні статусу учасника війни з причин відсутності підтверджуючих документів. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

22.05.2013 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу учасника війни.

Листом від 19.07.2013 № 1957 позивача повідомлено, що за результатами роботи комісії прийнято рішення про відмову у встановленні статусу учасника війни з причини відсутності підтверджуючих документів.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - № 3551-XII).

Відповідно до ст. 8 Закону № 3551-XII учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 3551-XII визначено, що учасниками війни вважаються:

1) військовослужбовці, які проходили військову службу у Збройних Силах, військах і органах Міністерства внутрішніх справ, Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР чи в арміях його союзників у період Другої світової війни або навчались у цей період у військових училищах, школах і на курсах;

2) особи, які в період Другої світової війни працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, на спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період у ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об'єктів господарського і культурного призначення.

До учасників війни належать також особи, які в період Другої світової війни працювали на територіях, що після 1944 року ввійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також громадяни, які за направленням державних органів колишнього Союзу РСР працювали в державах - союзницях СРСР.

Особам, які народилися до 31 грудня 1932 року включно і з поважних причин не мають можливості подати документи, що підтверджують факт роботи в період війни, статус учасника війни може бути встановлено за поданням відповідних комісій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Особам, які народилися після 31 грудня 1932 року, статус учасника війни може бути встановлено лише за наявності документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи в період війни.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався до відповідача із заявою про встановлення статусу учасника війни, при цьому зазначивши, що підтверджуючі документи не збереглися.

В силу вищевказаних положень, оскільки позивач народився до 31 грудня 1932 року та не має можливості надати підтверджуючі документи статус учасника війни може бути встановлений поданням відповідних комісій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок створення і діяльності комісій щодо встановлення статусу учасника війни особам, які народилися до 31 грудня 1932 року включно і з поважних причин не мають можливості подати документи, що підтверджують факт роботи в період Великої Вітчизняної війни та війни з імперіалістичною Японією 1941-1945 років, а також працівникам підприємств, установ та організацій, які брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції (або залучалися до її проведення), перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення регламентовано Типовим положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджене Наказом Міністерства соціального захисту населення України № 79 від 30.05.1996 (далі Положення).

Пунктом другим Положення визначено, що статус учасників війни, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у разі відсутності необхідних документів, що підтверджують факт роботи в період війни, встановлюється республіканською, обласними, районними, Київською і Севастопольською міськими, міськими, районними в містах, відомчими комісіями для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни (далі - комісії).

Відповідно до п. 7 Положення, підставою для встановлення районними, міськими, районними в містах, відомчими комісіями статусу учасника війни можуть бути довідки, що підтверджують факт роботи в період війни, особові рахунки та відомості на видачу заробітної плати, висновки медико-соціальних експертних комісій; посвідчення, атестати, характеристики, евакуаційні листи, документи держав, з якими підписані міжнародні угоди; довідки органів внутрішніх справ, суду, органів прокуратури, дізнання та слідства; довідки партизанських загонів, підпільних груп; акти, довідки заготівельних організацій, кооперативних об'єднань, управлінь сільського господарства, відповідних місцевих та інших органів державної влади та громадських організацій; дані погосподарських книг, довідки архівів та інших органів; посвідчення про урядові нагороди, нагородні листи, почесні грамоти та інші документи

Пунктом 8 Положення визначено, що у разі відсутності документів та інших доказів у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, пожежами, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, визначеними в Орієнтовному переліку поважних причин, що враховуються при відсутності необхідних документів заявника, наведеному в додатку 3, факт роботи в період війни підтверджується показаннями не менше двох свідків. Показання свідків оформлюються протоколом опитування свідків, що складається комісією за формою, наведеною у додатку 4.

Свідками можуть бути особи, які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі колгоспі) або в одній системі, або в одному населеному пункті і мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Свідками можуть бути також особи, які підтверджують факт роботи заявника і мають документи (підтвердження) про факт свого перебування на підприємстві, в установі, організації, де працювала особа, про яку вони свідчать.

Крім того, свідками також можуть бути особи, які є ветеранами війни, статус учасника війни яким (про факт їх роботи за час, про який вони свідчать) встановлено показаннями свідків.

Показання свідків, які проживають на території інших держав колишнього СРСР, оформлюється у довільній формі з засвідченням підпису свідка в установленому законом порядку. Підтвердження факту роботи цих свідків є обов'язковим.

Пунктом 15 Положення визначено, що статус учасника війни особам, визначеним у пункті 2 статті 9 Закону, які в період Великої Вітчизняної війни та війни з імперіалістичною Японією 1941-1945 років працювали в тилу в індивідуальних сільських господарствах, установлюється на підставі посвідчень, актів, довідок заготівельних організацій, управлінь сільського господарства, органів місцевої влади, уповноважених державних органів та громадських організацій; даних погосподарських книг, довідок, виданих архівами та іншими органами, а також рішень зборів селян та показань свідків.

З вищевказаних норм вбачається, що надання Комісією статусу учасника війни здійснюється на підставі підтверджуючих документів або показань свідків.

Так позивач стверджує, що з 1941 по 1945 роки працював у колгоспі, проте документів або інших доказів на підтвердження факту роботи до матеріалів справи не надано. При зверненні до відповідача позивачем такі докази також надані не були.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вищевикладене, у відповідача були відсутні законні підстави для задоволення заяви позивача та надання йому статусу учасника війни, а тому рішення комісії для розгляду питань повязаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за №1 Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області є правомірним та скасуванню не підлягає.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані тому не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: зокрема, працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Так, при звернення до суду із даним позовом позивач мав сплатити 704,80 грн. судового збору, проте ухвалою суду від 20.08.2018 позивачу відстрочено сплату судового збору до винесення рішення у справі.

Враховуючи викладене, сума судового збору, сплата якої була відстрочена судом, наразі підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (71503, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Козацька, 17, ) про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору на користь спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.09.2018.

Суддя М.С. Лазаренко