Справа № 606/1688/18
Суддя: Ромазан Л. С.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/1688/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2018 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18 липня 2018 року серії ЕАА №488966, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., посилаючись на те, що постанова прийнята з порушенням вимог, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, оскільки працівник поліції Періжок Т.М. виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Також стверджує, що він не порушував правил дорожнього руху, зупинка транспортного засобу була вимушена через технічні причини, оскільки його автомобіль через несправності припинив рух. Причини зупинки він повідомив інспектору, однак він їх не взяв до уваги, чим порушив ст. 280 КУпАП . Крім того, він заявляв клопотання відповідачу про долучення (написання) письмового пояснення щодо обставин зупинки, однак інспектор йому відмовив, чим порушив його право заявляти клопотання. Вважає постанову неправомірною та просить її скасувати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду, подав до суду відзив, з якого вбачається, що оспорювана позивачем постанова є законною та обґрунтованою. Просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з'ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі поліцейського 1 батальйону 4 роти УПП в Тернопільській області Періжка Т.М. від 18.07.2018 року серії ЕАА № 488966 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зокрема, ОСОБА_1, визнано винним у тому, що він 18.07.2018 року керував транспортним засобом марки "BMV", н.з. НОМЕР_1, в м.Тернополі по вулиці Живова, здійснив стоянку транспортного засобу в другому ряді, чим порушив п. 15. 4 ПДР України.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що інспектор поліції 1 батальйону 4 роти УПП в Тернопільській області Періжок Т.М. при розгляді справи про адміністративне правопорушення неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, на місці вчинення правопорушення та розгляду справи інспектор поліції не перевірив твердження позивача про те, що він, керуючи 18.07.2018 року транспортним засобом марки "BMV", н.з. НОМЕР_1, в м.Тернополі по вулиці Живова, не порушував вимоги п. 15.4 Правил дорожнього руху України, оскільки здійснив вимушену стоянку автомобіля в другому ряді.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 15.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України) транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Разом з тим ПДР України передбачають і дії водія в разі вимушеної зупинки, на що посилається позивач.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

Так, п.15.14 ПДР України передбачено, що в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил, зокрема у відповідності до вимог п. 9.9 ПДР України увімкнути аварійну світлову сигналізацію, а у разі, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з представленого відповідачем відеозапису встановлено, що позивач не заперечує факту стоянки (зупинки) в другому ряді, проте зазначає, що зупинка була вимушеною через технічну несправність транспортного засобу (автомобіль не заводився), при цьому була включена аварійна сигналізація.

Такі самі пояснення неодноразово надавав ОСОБА_1 працівниткам поліції, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора, проте їх до уваги останніми не було взято та не перевірено стан автомобіля. Крім цього, позивач вказував на те, що хоче долучити пояснення щодо зупинки його автомобіля через технічну несправність. Однак і ці доводи позивача інспектором були залишенні поза увагою та повідомлено, що із винесеною постановою потрібно звертатися в суд для оскарження.

Враховуючи наведене суд вважає, що в цій ситуації позивачем ОСОБА_1 була виконана вимушена зупинка транспортного засобу, що підтверджено матеріалами справи та були вжиті всі заходи для того, щоб не перешкоджати руху інших транспортних засобів, проте працівники поліції не взяли до уваги даний факт.

Крім того, в своєму адміністративному позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач порушив процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, винісши постанову на місці зупинки автомобіля.

Так, у висновку Науково - консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно достатті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП, мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково - консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, є неправомірним.

Такий висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п.2.3 вказаного рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, під час судового розгляду відповідачем не представлено суду достатніх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не спростовано доводи позивача про непорушення ним ПДР України, а тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 251, 254, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст.9, 77, 229, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Тернопільській області Періжка Т.М. від 18 липня 2018 серії ЕАА № 488966 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: