Справа № 826/13708/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 жовтня 2018 року № 826/13708/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи

за позовомНародного депутата України ОСОБА_1
до треті особиНаціонального агентства з питань запобігання корупції Заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2 Голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Грушковський Віталій Юзефович Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович,
про визнання протиправними дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся народний депутат України ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі також - відповідач, НАЗК), за участю третіх осіб - заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2, Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Грушковського Віталія Юзефовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, в якому просить:

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції з приводу надання роз'яснення ОСОБА_2, як заступнику Генерального прокурора України керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури, стосовно відсутності порушень вимог статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» та статті 18 Закону України «Про прокуратуру» під час зайняття ним посади в органах прокуратури та, одночасно, посади першого віце-президента ГС «Федерації футболу України»;

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції з приводу невстановлення наявного конфлікту інтересів, порушення норм етичної поведінки та політичної нейтральності ОСОБА_2, як заступником Генерального прокурора України керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури під час зайняття ним посади в органах прокуратури та, одночасно, посади першого віце-президента ГС «Федерації футболу України»;

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції у зв'язку із невинесенням приписів Голові Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Генеральному прокурору України про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2 при призначені та перебуванні його на посаді Першого віце-президента Федерації футболу України з вимогою про усунення таких порушень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГС «Федерація футболу України» виконує делеговані владні управлінські функції серед професійних футбольних клубів України, а тому є суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції на основі делегованих повноважень. Крім того, позивач стверджує, що Федерація футболу України є непідприємницьким товариством, разом з тим, воно здійснює фінансову діяльність, у зв'язку з чим, перебування заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2 на посаді Першого віце-президента Федерації футболу України може містити корупційні ризики та створює потенційні конфлікти інтересів, адже він виконує на цій посаді владно-розпорядчі функції, приймає участь в прийнятті рішень, віднесених до повноважень виконавчого комітету Федерації футболу України тощо.

На думку позивача, займаючи посаду першого віце-президента Федерації футболу України у ОСОБА_2 наявний конфлікт інтересів, порушення норм етичної поведінки та політичної нейтральності, а отже з боку Національного агентства з питань запобігання корупції наявна протиправна бездіяльність, що полягає у невстановленні відповідних порушень чинного антикорупційного законодавства та невинесенні приписів Голові Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Генеральному прокурору України з даного питання.

Додатково в частині наявного порушеного права позивача останній повідомив, що він, будучи народним депутатом України, уповноважений разом з іншими народними депутатами визначати засади правоохоронної та антикорупційної політики, вносити в разі потреби зміни до відповідних законів, що формують правоохоронну та антикорупційну політику держави.

Національне агентство з питань запобігання корупції проти адміністративного позову заперечує з підстав того, що дії відповідача стосовно надання роз'яснення ОСОБА_2 щодо наявності/відсутності передбачених Законом України «Про запобігання корупції», обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності у зв'язку з його участю в діяльності громадської спілки «Федерація футболу України» є законними, оскільки членство посадових та службових осіб органів прокуратури у громадській спілці, в тому числі перебування у складі засновників чи членів правління громадської спілки, не порушує обмеження, передбачені статтею 25 Закону України «Про запобігання корупції», за умови, що така діяльність не є оплачуваною.

Також представник відповідача у письмовому відзиві на адміністративний позов зазначила, що за результатами розгляду депутатського звернення відомостей, які б свідчили про порушення ОСОБА_2. актів законодавства з питань етичної поведінки при виконанні своїх службових повноважень в рамках Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено, які, як наслідок, могли б бути перевірені Національним агентством з питань запобігання корупції для вжиття відповідних заходів реагування. На думку відповідача, зміст позову позивача та доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог, обмежуються змістом його депутатського звернення від 25 жовтня 2017 року, яке уже розглянуте в Національному агентстві.

Додатково Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, що станом на сьогодні відсутні законодавчі підстави для внесення відповідного припису щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації, адже до відповідача не надходило конкретних фактів, що свідчать про порушення ОСОБА_2. актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і могли б бути перевірені Національним агентством для вжиття відповідних заходів.

Третя особа - заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2 в письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що перебування на посаді віце-президента Федерації футболу України не можна віднести до жодного передбаченого обмеження, встановленого статтею 18 Закону України «Про прокуратуру» та статті 25 Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, третя особа повідомила, що жоден із нормативно-правових актів не передбачає можливості делегування повноважень Міністерства молоді та спорту України, тобто центрального органу виконавчої влади, як і не передбачає можливості та механізму отримання будь-яких повноважень органів виконавчої влади та подальшої їх реалізації громадськими організаціями, а відтак безпідставним є застосування до громадської організації положення щодо наявності делегованих владних управлінських функцій.

У письмових поясненнях третя особа - Голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Грушковський Віталій Юзефович позначив, що сам факт перебування посадової особи на посадах в громадських спілках чи організаціях не може свідчити про виникнення у неї конфлікту інтересів. При цьому, у депутатському зверненні позивача від 25 жовтня 2017 року не містилось фактичних даних, що свідчили б про порушення ОСОБА_2. вимог Закону України «Про запобігання корупції», а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2017 року Народний депутат України ОСОБА_1 звернувся до Голови Національного агентства з питань запобігання корупції із депутатським зверненням №174/267, в якому просив на підставі статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» надати відомості щодо наявності листа-погодження та/або роз'яснення ОСОБА_2 щодо можливості суміщення посад керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та віце-президента Федерації футболу України не суперечить вимогам чинного антикорупційного законодавства.

Листом №41-10/35283/17 від 04 жовтня 2017 року Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило позивачу, що 15 червня 2017 року до Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов лист ОСОБА_2. який, зареєстрований за №Х-8376/17 від 15 червня 2017 року щодо надання роз'яснень положень Закону в частині застосування передбачених Законом обмежень щодо сумісництва, а саме можливості перебування працівників прокуратури на керівних посадах громадської спілки «Федерація футболу України».

Національним агентством листом від 15 червня 2017 року №41-07/19512/17 ОСОБА_2 в межах компетенції надано роз'яснення наступного змісту.

Згідно з підпунктом «е» пункту 2 статті 3 Закону посадові та службові особи органів прокуратури є суб'єктами, на яких поширюється дія Закону.

Відповідно статті 25 Закону вбачається, що на посадових та службових осіб органів прокуратури поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, а саме:

1) займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України;

2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про прокуратуру» вимоги щодо несумісності не поширюються на участь прокурорів у діяльності виборних органів та громадських організацій.

Згідно зі статтею 1 розділу ХVIII Статуту громадської спілки «Федерація футболу України», затвердженого ІІІ Конгресом Федерації футболу України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 1996 року №782 (зі змінами), зазначена громадська спілка є всеукраїнським громадським об'єднанням, непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Враховуючи викладене, членство посадових та службових осіб органів прокуратури у громадській спілці «Федерація футболу України», в тому числі перебування у складі засновників чи членів правління громадської спілки, не порушує обмеження, передбачені статтею 25 Закону, за умови що така діяльність не є оплачуваною.

Позивач, вважаючи дії Національного агентства з питань запобігання корупції в частині надання наведених вище роз'яснень протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на посаді заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України на підставі наказу №1844ц від 30 листопада 2015 року, у зв'язку з чим відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктами, на якого поширюється дія цього Закону.

Водночас, ОСОБА_2 є одним із керівників (віце-президентом) громадської спілки «Федерація футболу України».

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі - Закон №1700-VII, в редакції станом на момент надання роз'яснень).

Відповідно до вимог пункті 1 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

б) народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови;

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

г) військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки;

ґ) судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов'язків у суді);

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

е) посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи;

є) члени Національного агентства з питань запобігання корупції;

ж) члени Центральної виборчої комісії;

з) поліцейські;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим;

і) члени державних колегіальних органів.

Згідно з вимогами статті 25 Закону №1700-VII особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється:

1) займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України;

2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про прокуратуру» вимоги щодо несумісності не поширюються на участь прокурорів у діяльності виборних органів релігійних та громадських організацій.

Аналіз наведених норм свідчить, що заборона щодо сумісництва та суміщення з діяльністю громадських організацій законодавством не встановлена.

Для кваліфікації діяння визначальним є встановлення того, що: суб'єкт входить до складу саме органу управління або наглядової ради підприємства чи організації; це підприємство чи організація створено з метою одержання прибутку (тобто здійснює підприємницьку діяльність); суб'єкт не здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі, та не представляє інтереси держави в раді товариства (спостережній раді) або ревізійній комісії господарського товариства.

Тобто, участь у складі правління чи інших виконавчих органів підприємств і організацій, які не здійснюють підприємницьку діяльність, не дає підстав визнання діяльності особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, порушенням вимог статті 25 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №6-рп/2012 від 13 березня 2012 року до органу управління підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку, належать загальні збори учасників (акціонерів) господарського товариства, виконавчий орган, наглядова (спостережна) рада, інший орган, можливість або обов'язковість створення якого передбачена законом чи статутом підприємства або іншими установчими документами (частина друга статті 97 ЦК України, частина четверта статті 57, частина друга статті 65, частина перша статті 89 ГК України, частина друга статті 23 Закону України «Про господарські товариства»).

Водночас, відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ІІ «Загальні положення» Статуту громадської спілки «Федерація футболу України», затвердженого 16 червня 2017 року, громадська спілка «Федерація футболу України» є всеукраїнським громадським об'єднанням фізкультурно-спортивного спрямування, організацією зі статутом юридичної особи, створеною відповідно до законодавства України. Федерація футболу України є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Організаційно-правова форма Федерації футболу України - громадська спілка.

Так, статтею 1 Закону України «Про громадські об'єднання» передбачено, що громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська спілка - це громадське об'єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Позивач в адміністративному позові погоджується з тим, що громадська спілка «Федерація футболу України» є непідприємницьким товариством.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що членство посадових та службових осіб органів прокуратури у громадській спілці «Федерація футболу України», в тому числі перебування у складі засновників чи членів правління громадської спілки, що не порушує обмеження, передбачені статтею 25 Закону, за умови, що така діяльність не є оплачуваною.

Стосовно доводів позивача про те, що у зв'язку з тим, що наказом Державної служби молоді та спорту України «Про надання статусу національної спортивним федераціям» від 29 грудня 2012 року №5262 Федерації футболу України надано статус національної, а відтак громадська спілка «Федерація футболу України» виконує делеговані владні управлінські функції, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» статус національної спортивної федерації надається лише одній спортивній федерації з відповідного виду спорту, яка має всеукраїнський статус.

Спортивні федерації із статусом національної спортивної федерації відповідно до договору з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту: забезпечують розвиток відповідного виду спорту; представляють вид спорту у відповідних міжнародних спортивних федераціях, перелік яких затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, з урахуванням пропозицій Національного олімпійського комітету України, Національного комітету спорту інвалідів України, Спортивного комітету України, та на міжнародних спортивних змаганнях; здійснюють у визначеному порядку організацію та проведення офіційних міжнародних спортивних змагань на території України та всеукраїнських спортивних змагань; інформують центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, про проведення всіх спортивних заходів та про рейтинг спортсменів за підсумками змагань.

Спортивні федерації із статусом національної спортивної федерації можуть отримувати з державного бюджету фінансову підтримку відповідно до закону на розвиток відповідного виду спорту, організацію і проведення спортивних заходів.

Водночас, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, є Міністерство молоді та спорту України, відповідно до Положення про Міністерство молоді та спорту України, затвердженого Указом Президента України №390/2013 від 24 липня 2013 року.

Повноваження Міністерства молоді та спорту України визначені Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положенням про Міністерство молоді та спорту України.

При цьому, вищевказані нормативно-правові акти не передбачають можливості делегування повноважень Міністерства, тобто центрального органу виконавчої влади, громадській організації, як і не передбачає можливості та механізму отримання будь-яких повноважень органів виконавчої влади та подальшої їх реалізації громадськими організаціями.

Аналіз наведених норм свідчить, що безпідставними є посилання позивача на здійснення громадською спілкою «Федерація футболу України» делегованих владних управлінських функцій.

За таких обставин, дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо надання роз'яснення ОСОБА_2 щодо наявності/відсутності передбачених Законом України «Про запобігання корупції», обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності у зв'язку з його участю в діяльності громадської спілки «Федерація футболу України» є правомірними, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

В частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача з невстановлення наявного конфлікту інтересів, порушення норм етичної поведінки та політичної нейтральності ОСОБА_2. як заступником Генерального прокурора України - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону №1700-VII визначено, що складовими конфлікту інтересів (потенційного, реального) є приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий), службові/представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові), а співвідношення вказаних складових спричиняє виникнення:

реального конфлікту інтересів - приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

потенційного конфлікту інтересів - у сфері службових/представницьких повноважень наявний приватний інтерес, що може за настання певних обставин у майбутньому вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому, приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Водночас, відсутність одного з компонентів унеможливлює встановлення в особи наявності конфлікту інтересів. При цьому, в кожній конкретній ситуації для визначення наявності конфлікту інтересів необхідно зважати на наявність у особи приватного інтересу, здатного вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішення, або не вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Сам факт перебування посадової особи на посадах в громадських спілках/організаціях не може свідчити про виникнення у неї конфлікту інтересів.

Матеріали справи не містять доказів надання позивачем відповідачу доказів існування конфлікту інтересів. Питання перевірки наявності/відсутності конфлікту інтересів ОСОБА_2. у зв'язку з одночасним його перебуванням на посаді заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та на посаді першого віце-президента громадської спілки «Федерація футболу України» порушувалось позивачем у депутатському зверненні від 25 жовтня 2017 року, на яке Національним агентством з питань запобігання корупції надано відповідь листом №41-01/39788/17 від 03 листопада 2017 року.

При цьому, правомірність такої перевірки та обґрунтованість відповіді, наданої листом №41-01/39788/17 від 03 листопада 2017 року не є предметом оскарження в межах даної адміністративної справи.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.

В частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача у зв'язку з невнесенням приписів Голові Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Генеральному прокурору України про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_2 при призначені та перебуванні його на посаді Першого віце-президента Федерації футболу України з вимогою про усунення таких порушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 12 Закону №1700-VII Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: вносити приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 12 Закону №1700-VII у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб або іншого порушення цього Закону Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності. Припис Національного агентства є обов'язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису.

Суд звертає увагу, що у депутатському зверненні від 25 жовтня 2017 року не містилось фактичних даних, що свідчили б про порушення ОСОБА_2. вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та правил етичної поведінки і могли б бути перевірені відповідачем для вжиття відповідних заходів.

Як стверджує відповідач та не спростовано наявними матеріалами справи, станом на сьогодні відсутні законодавчі підстави для внесення відповідного припису щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації, адже до відповідача не надходило конкретних фактів, що свідчать про порушення ОСОБА_2. актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і могли б бути перевірені Національним агентством для вжиття відповідних заходів.

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог в даній частині позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується правомірність формування податкового кредиту та, як наслідок, протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування виконав повністю.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Народного депутата України ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук