Справа № 523/9609/17     
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/9609/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю), представника відповідача - Курян Н.М. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому відповідно до уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови у поновленні ОСОБА_3 нарахування та виплати раніше призначеної їй пенсії за віком;

- зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити та виплатити ОСОБА_3 раніше призначену пенсію за віком з 20.04.2014 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка постійно проживає за межами України - в державі США;

- зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 03.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2. На пенсійному обліку в Суворовському управлінні Пенсійного фонду України м. Одеси позивач знаходиться з 1989 року та отримувала пенсію за віком. З 2013 року позивач тимчасово перебуває в США біля своїх дітей, де проживає за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим їй не була сплачена пенсія за шість місяців наперед перед від'їздом. З часу виїзду позивачки за кордон виплата їй пенсії була повністю припинена.

Представник позивача вказав, що він звернувся з заявою про поновлення виплати пенсії до Суворовського ОУПФ України в м. Одесі, але відповідачем у поновленні виплати пенсії за віком було відмовлено.

Також представник позивача зазначив, що він звертався до відповідача з заявою про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп 2009, на яку отримав 30.04.2017 року відповідь, якою відмовлено ОСОБА_3 у нарахуванні та виплаті пенсії за віком.

Представник позивача вважав, що ОСОБА_3, проживаючи в США, як громадянка України має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Відсутність механізму законодавчого врегулювання порядку виплати пенсій громадянам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору, не може бути підставою для невиконання державою взятих на себе зобов'язань щодо забезпечення права особи на соціальний захист.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року справу передано на розгляд Одеському окружному адміністративному суду.

12.06.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла зазначена адміністративна справа.

Ухвалою від 18 червня 2018 року прийнято до провадження справу вказану справу. Ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04 липня 2018 року на 12:00 год.

Ухвалою від 04.07.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 30.08.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 17 вересня 2018 року.

У судове засідання, призначене на 25 вересня 2018 року на 11:30 годину, з'явились представник позивача та представник відповідача.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. 16.07.2018 року представник відповідача надав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого строку звернення до суду, оскільки позовні вимоги виходять за межі встановленого строку. Відповідач вказав, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває обліку в Управлінні та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З лютого 2015 у зв'язку з тривалим неотриманням пенсії, розпорядженням Управління позивача було знято з виплати. 29.07.2015 року Управлінням було направлено запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо видачі паспортів для виїзду за кордон на постійне місце проживання. 17.08.2015 року отримано відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_3 з клопотанням про оформлення та видачу документів на виїзд за кордон на постійне місце проживання не зверталась.

Відповідач зазначив, що згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21.07.2015 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 21.02.2017 року та 02.03.2017 року на адресу Управління надійшли заяви від представника за довіреністю ОСОБА_3 - ОСОБА_1 щодо перерахування на його банківський рахунок неотриману пенсію ОСОБА_3 Листом управління від 27.02.2017 року надано відповідь на заяву, в якій роз'яснено, що згідно ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду за власною заявою пенсіонера протягом 10 днів після з'ясування обставин за наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 Закону. Отже, для розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 необхідно особисто звернутись до Управління з паспортом та заявою. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 до Управління із заявою про поновлення пенсії не зверталась.

Відповідач вказав, що законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка діє на підставі довіреності та/або за дорученням та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

На пенсійному обліку в Суворовському управлінні Пенсійного фонду України м. Одеси позивач знаходиться з 1983 року та отримувала пенсію за віком (протокол про призначення пенсії №4/558 від 08.10.1983 року) (а.с. 72).

З 2013 року позивач тимчасово перебуває в США, де проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Розпорядженням від 29.07.2015 року Управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси згідно ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_3 припинено виплату пенсії та знято з обліку з 01.08.2015 року через неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд (а.с. 92).

Листом від 27.02.2017 року Суворовське ОУПФ України в м. Одесі на заяву ОСОБА_1 від 21.02.2017 року щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_3, зазначило, згідно ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду за власною заявою пенсіонера та після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Зазначено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 необхідно особисто звернутися до управління з паспортом та заявою, після чого виплата пенсії буде поновлена згідно чинного законодавства (а.с. 100-101).

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 повторно звернувся до Суворовського ОУПФ України в м. Одесі з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_3 У вказаній заяві представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 не може з'явитись в управління Пенсійного фонду, свої повноваження передача через довіреність, яка видана консульством України в США (а.с. 12).

Листом від 06.04.2017 року №85/З-5 Суворовське ОУПФ України в м. Одесі повідомило ОСОБА_1 про те, що за змістом наданої довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 надані повноваження бути представниками в установах, підприємствах, організаціях тощо з питань придбання, відчуження, також вчинення будь-яких дій щодо належного ОСОБА_3 рухомого та нерухомого майна (майнових прав). Зазначено, що оскільки зазначена довіреність не містить відомостей про представництво в органі, що призначає пенсію, з метою з'ясування питань пенсійного забезпечення ОСОБА_3 прийняти даний документ підстав немає (а.с. 15).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року N 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянка України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України у Рішенні від 07.10.2009 р. №25-рп/2009.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі США, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У ст. 35 вказаного Закону закріплений строк виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності.

Відповідно до вимог ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно зі ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи уповноваженим представником позивача - ОСОБА_1 було подано до Суворовського об'єднаного УПФУ в м. Одесі заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. До вказаної заяви була додана довіреність.

Відповідно до п.2.8. Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

В п.2.22 Порядку №22-1 зазначено, що документами, що засвідчують місце проживання особи, є паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п.4.10 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про необхідність особистого подання позивачем заяви до Суворовського об'єднаного УПФУ в м. Одесі про поновлення виплати пенсії, оскільки ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку посилається відповідач, такої вимоги не містить.

При цьому, обмеження пенсіонера у праві подати до органу ПФУ заяву про поновлення виплати пенсії через уповноваженого представника за довіреністю, встановлені п.1.5 Порядку №22-1, суд вважає дискримінаційним, оскільки звернення за призначенням (перерахунком) пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з з втратою годувальника, відповідно до п.1.1 того ж Порядку №22-1 можливе як заявником особисто, так і через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1.2 Порядку №22-1 працюючі особи також мають право звернутися за призначенням пенсії особисто або через представника за нотаріально посвідченою довіреністю.

Тому суд вважає, що положення п.1.5 Порядку №22-1 щодо обов'язковості особистого подання пенсіонером заяви про поновлення йому виплати пенсії порушує гарантоване ст.46 Конституції України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, оскільки для подання такої заяви особисто позивач, яка тимчасово проживає у США, у віці 90 років, буде вимушена подолати відстань у багато тисяч кілометрів з США до України, витративши численні кошти на переліт. Фактично це унеможливлює подання позивачем такої заяви та позбавляє її права на пенсію.

За викладених обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача на п.1.5 Порядку №22-1 та не застосовує його, як такий, що порушує Конституційне право позивача на пенсію.

Також суд зазначає, що виходячи з правової, соціальної природи пенсії, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може бути пов'язано з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а держава в свою чергу, у відповідності з конституційними принципами, зобов'язана гарантувати це право, незалежно від того, де проживає особа, котрій призначена пенсія - в Україні або за її межами.

Як вбачається з розпорядження Суворовського ОУПФ України в м. Одесі від 29.07.2015 року (а.с. 92), виплата пенсії позивачці була припинена з 01.08.2015 року у зв'язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка має право на поновлення їй виплати пенсії з 01.08.2015 року.

З огляду на зазначене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови у поновленні ОСОБА_3 нарахування та виплати раніше призначеної їй пенсії за віком та зобов'язання Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити та виплатити ОСОБА_3, яка постійно проживає за межами України - у США, раніше призначену їй пенсію за віком з 01.08.2015 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Також суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 01.04.2012 року по 31.01.2015 року Управлінням виплата пенсії здійснювалась через банківську установу АБ «Імексбанк». У зв'язку з тим, що банківська установа АБ «Імексбанк» припинила свою діяльність, а позивач не зверталась з заявою до Управління про виплату пенсії через інший банківський рахунок, нараховані пенсійні виплати Управлінням перераховувались до відділення поштового зв'язку Укрпошти №65069 (з доставкою додому). Оскільки позивач була відсутня за місцем проживання та не зверталась до відділення поштового зв'язку і пенсію не отримувала за період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року, нараховані суми пенсійних виплат були повернуті Управлінню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Оскільки пенсія за період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року була нарахована позивачці, проте не була виплачена Суворовським УПФУ в м. Одесі, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_3, яка постійно проживає за межами України - у США, раніше призначену їй пенсію за віком, не отриману нею за період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року включно, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому вимога позивача про поновлення їй виплати пенсії з 20.04.2014 року, як вказує заявник, задоволенню не підлягає, оскільки припинення виплати пенсії позивачу відбулося з 01.08.2015 року, а не з 20.04.2014 року, і за період квітень 2014 року - січень 2015 року позивач пенсію отримала.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення від 03.10.2017 року" також є безпідставною, оскільки позивач з такою виплатою до відповідача не зверталася і відповідач у проведенні перерахунку не відмовляв. Крім того, поновивши позивачу виплату пенсії на підставі рішення суду, відповідач буде зобов'язаний здійснити усі перерахунки, передбачені пенсійним законодавством, у тому числі з урахуванням змін, внесених законом від 03.10.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (адреса: вул..Чорноморського козацтва, буд.95, м.Одеса, 65003, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови у поновленні ОСОБА_3 нарахування та виплати раніше призначеної їй пенсії за віком.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити та виплатити ОСОБА_3, яка постійно проживає за межами України - у США, раніше призначену їй пенсію за віком з 01.08.2015 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_3, яка постійно проживає за межами України - у США, раніше призначену їй пенсію за віком, не отриману нею за період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року включно, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2018 року.

Суддя В.В. Андрухів

.