Справа № 2040/5313/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 вересня 2018 р. справа № 2040/5313/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Борової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що порушують права позивача, оскільки покладають на нього обов'язок сплатити суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який відповідно до норм чинного законодавства у нього відсутній через неприйняття рішення органу місцевого самоврядування про його встановлення та визначення ставки податку.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що в силу п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичної особи, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Відповідач зазначив, що даний вид податку нарахований за місцем реєстрації платника податку та застосовано відповідне рішення місцевої ради, а саме № LХІІІ сесії Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області VI скликання від 22.01.2015 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки».

У відповіді на відзив позивач зазначив, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначено зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, в той час як Рішення Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області VI скликання від 22.01.2015 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» встановлено ставки податку на 2015 та 2016 роки. Рішення, яким встановлено ставки податку на 2017 рік, органом місцевого самоврядування не приймалося, у зв'язку з чим у позивача відсутній обов'язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

У доповненні до відзиву відповідач зазначив, що рішенням XVIII сесії Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області VII скликання від 14.12.2016 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік» залишено без змін ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб. У зв'язку з викладеним відповідач зазначив, що при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв в межах, у спосіб та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав та мотивів, викладених в ньому та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві та у доповненні до відзиву, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Головним управління ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, а саме податкові повідомлення - рішення від 15.05.2018 № 0-2043 на суму 37955,20 грн та № 0-2043 на суму 860,80 грн.

Об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об'єкти нерухомості, що належать на праві власності позивачу, а саме: житловий будинок загальною площею 809,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок загальною площею 53,80 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бу ти оскаржені в адміністративному або судовому порядку).

Згідно з п. 56.18. ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодекс), платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з п. п. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п. п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) іа тинів таких об'єктів перухомоез і у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Положеннями п. 266.4 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Згідно з п. в) п.п. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Відповідно до ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Згідно з п. п. 266.9.1. п. 266.9. ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67-1 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) для цілей цієї статії під місцевими бюджетами Автономної Республіки Крим розуміються бюджет Автономної Республіки Крим, бюджети її районів, бюджети міст республіканського Автономної Республіки Крим значення, бюджет міста Севастополя.

Пунктом 2 частини 2 статті 67-1 БК України передбачено, що доходи, визначені статтями 64-66, 69, 69-1 і 71 цього Кодексу та сплачуються (перераховуються) на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, зараховуються до місцевих бюджетів Автономної Республіки Крим.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку сплати, ніж визначеного у п.п. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до п. 12.3.3 ст. 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

Орган місцевого самоврядування у десятиденний строк з дня затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель направляє в електронній формі до контролюючого органу інформацію про нормативну грошову оцінку земель.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про нормативну грошову оцінку земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену нормативну грошову оцінку земель.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З аналізу норм статей 10 та 12 ПК України, суд дійшов висновку, що обов'язковими для встановлення сільскими, селищними, міськими радами є єдиний податок та податок на майно в частині транспортного податку та плати за землю, та у разі неприйняття місцевою радою рішення щодо їх встановлення, вони мають у будь-якому разі встановлюватись виходячи з норм ПК України із застосуванням їх мінімальних ставок.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, збір для паркування транспортних засобів та туристичний збір є обов'язковими для встановлення місцевими радами.

До суду не надано доказів того, що з 1 січня 2015 року місцевою радою міста Алушта приймалось рішення щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та його ставок.

Таким чином, обов'язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться у м. Алушта Автономної Республіки Крим, у позивача не виник.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до п.п. 266.7.2 п.266.7 ст 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Однак у податковому повідомленні рішенні № 0-2043 від 15.05.2018, яким визначено грошове зобов'язання по об'єкту житлової нерухомості, який знаходиться м. Алушта Автономної Республіки Крим, зазначені платіжні реквізити Чугуївського Управління державної казначейської служби України Харківської області.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, а саме ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п.п. 42-44 Рішення від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі "якості" закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Порушення ст.1 Протоколу мало місце, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавцем не врегульовано питання справляння даного податку на території Автономної Республіки Крим, відтак у платника податку не може виникати обов'язку щодо його сплати, за умови відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та наявності необхідних реквізитів для його сплати.

Враховуючи вищевикладене, застосування контролюючим органом ставок податку, що встановлені Рішенням Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області для об'єктів житлової нерухомості, що знаходяться на території Автономної Республіки Крим є неправомірним, а тому суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043, у зв'язку з чим позовні вимоги про його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043 суд зазначає, що ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлено Рішенням XVIII сесії Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області VII скликання від 14.12.2016 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік».

Тобто, рішення органу місцевого самоврядування від 14.12.2016, на яке посилається представник відповідача, не може поширювати дію на правовідносини з приводу справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, оскільки його прийняття та оприлюднення здійснено після 15.07.2016.

Враховуючи вищевикладене, висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043, у зв'язку з чим позовні вимоги про його скасування підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, принцип добросовісності вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Добросовісне прийняття рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності не заперечує можливості відхилення при цьому від закону, однак виключає умисел на таке порушення.

Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: 1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти; 2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; 3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; 4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

У межах спірних правовідносин судом встановлено, що при винесенні оскаржуваних рішень відповідачем порушено принципи добросовісності та пропорційності, не враховано гарантований Конвенцією пріоритет найбільш сприятливого для платника тлумачення закону, а тому порушено права позивача.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги про їх скасування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 № 0-2043.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (, вул. Пушкінська, буд.46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (, вул. Пушкінська, буд.46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 08 жовтня 2018 року.

Суддя О.Г. Котеньов