Справа № 2040/7552/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"03" жовтня 2018 р. № 2040/7552/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

представника позивача - Махтієва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, )
до Приватного підприємства "АЗЧ Постач" (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Рози Люксембург, буд. 16-А)
про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків;

2. Зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують Приватне підприємство «АЗЧ Постач».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що представник ПП "АЗЧ Постач" відмовив у допуску податкового органу до проведення перевірки, що зафіксовано належним чином. Вказані обставини, на думку позивача, є достатніми для застосування до платника податків такої міри відповідальності, як накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках позивача.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 17.07.2018 року № 5115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» (), виданого ГУ ДФС у Харківській області та направлень від 17.07.2018 року № 6877, 6878, виданих ГУ ДФС у Харківській області з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, 18.07.2018 року фахівцями позивача приблизно о 16 год. 28 хв. було здійснено вихід за фактичною адресою відповідача для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» () за період діяльності з 01.01.20l5 року по 01.01.2018 рік.

Працівниками ГУ ДФС у Харківській області пред'явлені службові посвідчення та запропоновано представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_2, діючому за довіреністю від 20.08.2015, отримати копію вищевказаного наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ «Постач» від 17.07.2018 року № 5115 та направлень на перевірку від 17.07.2018 № 6877, 6878 для розпису в них із зазначенням свого прізвища, ім'я, по батькові, посади, дати та часу ознайомлення.

Також судом встановлено, що після ознайомлення з вищевказаними документами представник ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_2 повідомив, що отримувати копію наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.07.2018 року № 5115, а також розписуватись у направленнях на перевірку від 17.07.2018 року № 6877, 6878, відмовляється.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України складено акт від 18.07.2018 року № 5484/20-40-14-05-19/36817584, що засвідчує факт відмови представника ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_2, діючого за довіреністю від 20.08.2015 року у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки у двох примірниках. Один примірник акту про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки було вручено представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_2

Суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені статті 94 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Суд зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ПП "АЗЧ Постач" прийнято заступником начальника Головного управління ДФС у Харківській області 19 липня 2018 року, то обґрунтованість такого арешту мала бути підтверджена судом до 24 липня 2018 року.

Такі висновки фактично узгоджуються з вимогами пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до суду із позовом про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна 12.09.2018 року та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі.

У відповідності до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим.

Таким чином суд зазначає, що оскільки з моменту застосування рішенням заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 19 липня 2018 року № 30242 умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, а тому позовні вимоги податкового органу в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні та наданні оцінки правовідносинам в частині заявлених вимог про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках, з підстав не допуску до перевірки, суд зазначає наступне.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, Суд дійшов висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Зазначена позиція суду також узгоджена постановами Верховного суду від 06.02.2018 року по справі № 813/4401/16, від 22.05.2018 року по справі № 820/2040/17, від 15.052018 року по справі № 820/2312/17, від 15.05.2018 року по справі № 820/4710/17.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку, платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках підприємства, відкритих в банківських установах.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) до Приватного підприємства "АЗЧ Постач" (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Рози Люксембург, буд. 16-А) про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2018 року.

Суддя Спірідонов М.О.