Справа № 9901/796/18
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 жовтня 2018 року

Київ

справа №9901/796/18

адміністративне провадження №П/9901/796/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача - Стрелець Т.Г, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Президента України, Вищої ради правосуддя, третя особа - суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесса Ігорівна, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

установив:

1 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з позовом до Президента України, Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), в якому просить:

- Визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя щодо розгляду питання про внесення подання Президенту України про призначення на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесси Ігорівни до вирішення питання за скаргою позивача щодо притягнення даної судді до дисциплінарної відповідальності;

- Скасувати скасування рішення Вищої ради правосуддя від 14 серпня 2018 року про внесення подання Президенту України про призначення на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесси Ігорівни;

- Зобов'язати Президента України повернути до Вищої ради правосуддя рішення ВРП від 14 серпня 2018 року щодо погодження документів на безстрокове призначення на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесси Ігорівни для його відміни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Вищою радою правосуддя внесено подання Президенту України про безстрокове призначення Болюк Інесси Ігорівни на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до вирішення скарги позивача №8вк-1026/15 про притягнення ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності за порушення присяги судді. Позивач неодноразово звертався зі скаргами до Вищої ради правосуддя, в яких просив не вносити відповідне подання до вирішення питання про притягнення ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності, та до Президента України - про скерування даного подання до Вищої ради правосуддя для його відміни. Однак, за наслідками розгляду його звернення не були задоволені. Вважає, що Президент України допустив протиправну бездіяльність, оскільки зобов'язаний був повернути оскаржуване подання від 14 серпня 2018 року до Вищої ради правосуддя, яка мала б відмінити раніше прийняте рішення щодо погодження документів на безстрокове призначення ОСОБА_3. суддею. Подання позову обґрунтовує прагненнями щодо чистоти формування суддівського корпусу в Україні.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у цій справі суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, право на судовий захист не є абсолютним. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб'єкта владних повноважень індивідуального характеру та дій, спрямованих на прийняття такого акта, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб'єкта владних повноважень та дії/бездіяльність, які передують його прийняттю. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя та дії, спрямовані на прийняття даного акту стосуються стосується конкретної особи, зазначеної в такому акті індивідуальної дії, а тому породжують певні права та обов'язки виключно для визначеного у ньому суб'єкту, і встановлює не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до відповідної особи, розраховані на одноразове застосування (призначення особи) і після реалізації вичерпали свою дію.

Отже, суд вважає, що відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку із ухваленням оскаржуваного рішення ВРП від 14 серпня 2018 року про внесення подання Президенту України про призначення на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесси Ігорівни та дій, спрямованих на його прийняття, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Відповідно, підстави для відкриття провадження у даній справі - відсутні.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України, Вищої ради правосуддя, третя особа - суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Болюк Інесса Ігорівна, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя-доповідач Т.Г. Стрелець