Справа № 826/11679/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
10 жовтня 2018 року № 826/11679/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи
за позовом ОСОБА_1
доГенерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправною вимогу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2017 р. № 98 ( пункт 1 абзац 5) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з посиланням на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.08 №260 (вимоги відомчого документа Міністерства оборони України), а не на Закон України;
- зобов`язати ФУ ГШ включити в моє квітневе 2017 р. місячне грошове забезпечення винагороду в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення відповідно вимог Закону України №2011-ХІІ, Постанови КМУ від 22.09.2010 р. №889 ( в редакції постанови КМУ від 13.03.2013 р. № 161) та індексацію, відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991 р. №1282- XII;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни в накази щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за 2016-2017 pp. відповідно до Закону України від 20.12.1991 p. № 2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 06.04.1998 р. №452 (зі змінами та доповненнями) та постанови КМУ від 07.11.2007 р. №1294 (зі змінами та доповненнями), та з урахуванням індексації, відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991 р. №1282-ХП;
- стягнути з відповідача 2 на його користь кошти у сумі: 167606,56 грн. (не донарахована та не виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення) + 30186,62 грн. (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення) + 888,20 грн. (індексація). Разом - 198681,38 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що видача командиром військової частини НОМЕР_1 наказу з посиланням на Інструкцію від 11.06.2008р. № 260 є незаконною, оскільки призвела до виплати позивачу Генеральним штабом Збройних Сил України в особі Фінансового управління одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі, який не відповідає вимогам законодавства, чим порушено його права.
26.01.2018р. Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що командир військової частини при видачі наказу від 04.05.2017р. № 98 діяв у межах повноважень, у порядку та у спосіб визначений законодавством, а відтак просилв відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також, 26.01.2018р. Генеральним штабом Збройних Сил України подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що підстави для включення в розмір грошової допомоги при звільненні щомісячну грошову винагороду відсутні, щомісячна грошова допомога виплачена у розмірі, який відповідає вимогам законодавства, а проведення індексації є неможливим, оскільки фонд грошового забезпечення військовослужбовців органів військового управління зарахованих на фінансове забезпечення до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України за 2016р-2017р. не дозволяв проведення індексації грошового забезпечення. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
29.01.2018р. до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, ознайомившись із якою, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 7 ст. 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
З поданої заяви вбачається, що позивачем не додано докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а лише надано до суду копію такої заяви.
З огляду на вищевикладене, суд не приймає до розгляду та повертає заявнику заяву про зменшення позовних вимог, а отже адміністративний позов розглядається в межах позовних вимог визначених в первісному адміністративному позові.
Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд перейшов до подальшого розгляду справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.
15.12.2017р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.
Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII Перехідні положення КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді Головного оперативного чергового - заступника начальника Головного командного центру Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом Міністра оборони України від 21 квітня 2017 року №266 (по особовому складу) Головного оперативного чергового - заступника начальника Головного командного центру військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_1 , було звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу та направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного військового комісаріату у місті Києві, що підтверджується копією витягу з наказу. (а.с. 17)
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2017р. № 98 позивача з 04.05.2017р. виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату, що підтверджується копією витягу з наказу. (а.с. 18)
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 травня 2017 року № 98, позивачу, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України було виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (зі змінами) за 44 календарні роки у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік військової служби, однак при обрахунку не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується копією довідки про розмір нарахованого (виплаченого) грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби генерал-майора ОСОБА_1 від 04.05.2017р. № 305/304. (а.с. 19)
03.05.2017р. позивач звернувся до Директора Департаменту фінансів МОУ із заявою в якій просив дати вказівку Фінансовому управлінню Генерального штабу Збройних Сил України для нарахування та виплати індексації всіх отриманих коштів (виплат) позивачу.
Листом Департаменту фінансів МОУ від 11.05.2017р. №248/3/1/629 позивача повідомлено про те, що фінансування індексації грошового забезпечення військовослужбовців буде проводитись після забезпечення фінансовими ресурсами. (а.с. 21)
У червні 2017р. позивач звернувся до начальника Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою в якій просив здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з лав ЗСУ та виплатити недоотримані грошові кошти з урахуванням індексації. (а.с. 23-24)
Листом Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 29.06.2017р. № 305/959 позивача повідомлено про те, що відсутні законні підстави для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення з якого здійснено обчислення одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та проведення відповідного перерахунку (доплати). Також, повідомлено, що фонд грошового забезпечення на 2017р. не дозволяє проведення індексації грошового забезпечення. (а.с. 25-26)
Позивач вважаючи, що одноразова грошова допомога виплачена у розмірі, що суперечить вимогам законодавства, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи по суті, суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби на підставі пункту «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). На момент звільнення позивача його календарна вислуга років складає 44 рік, відтак відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої вказаної постанови, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
З наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2017 №98 вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода позивача становила 60% місячного забезпечення. (а.с. 18)
Відтак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою Кабінетом Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено, розмір цієї допомоги обчислено, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами, надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії - без урахування положень частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Підставою для виплати одноразової грошової допомоги без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди є наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 травня 2017 року № 98, відповідно до якого позивачу, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України було виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (зі змінами).
Відповідач у відзиві на позов також посилається на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони від 24.10.2016 №550, відповідно до пункту 1 якої ця Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Проте суд не приймає до уваги зазначені доводи відповідача, оскільки виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, дійшов висновку, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, зокрема вищевказані інструкції, затверджені наказами Міністра оборони України, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною четвертою статті 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його повноважень.
Наведене узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 27.07.2016 №К/800/35596/16 та в постановах Верховного Суду України від 20.20.2015 №21-2942а15, №559/3342/14-а.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною вимогу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2017 р. № 98 ( пункт 1 абзац 5) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з посиланням на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.08 №260 (вимоги відомчого документа Міністерства оборони України), а не на Закон України є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ФУ ГШ включити в квітневе 2017 р. місячне грошове забезпечення позивача винагороду в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення відповідно вимог Закону України №2011-ХІІ, Постанови КМУ від 22.09.2010 р. №889 (в редакції постанови КМУ від 13.03.2013 р. № 161) та індексацію, відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991р. №1282- XII, суд зазначає таке.
З довідки про розмір нарахованого (виплаченого) грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби генерал-майора ОСОБА_1 від 04.05.2017р. № 305/304 вбачається, що до складу грошового забезпечення позивача за квітень 2017 року включено: оклад за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами, надбавки за виконання особливо важливих завдань, премія та щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% (7400,88 грн.).
З огляду на вищевикладене, підстави для включення вищезазначеної винагороди в розмірі 60 % в квітневе 2017 р. місячне грошове забезпечення позивача відсутні, оскільки вона і так включена до квітневого забезпечення за 2017р.
Також, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» індексація включенню також не підлягає, доказів виплати її позивачу до суду не надано.
Позовні вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни в накази щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за 2016-2017 pp. відповідно до Закону України від 20.12.1991 p. № 2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 06.04.1998 р. №452 (зі змінами та доповненнями) та постанови КМУ від 07.11.2007 р. №1294 (зі змінами та доповненнями), та з урахуванням індексації, відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991 р. №1282-ХП та стягнення з відповідача 2 на його користь коштів у сумі: 167606,56 грн. (не донарахована та не виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення) + 30186,62 грн. (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення) + 888,20 грн. (індексація). Разом - 198681,38 грн., задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
З прохальної частини адміністративного позову вбачається, що позивач просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни в накази щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення та з урахуванням індексації, однак, по-перше, позивач не зазначає в які накази необхідно внести зміни, а по-друге, позивач не заявляє перед судом вимогу визнати протиправними та скасувати накази, що є передумовою внесення до них змін, оскільки за умови чинності акту, внесення змін є неможливим.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Судом встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, а відтак в силу положень статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона повинна включатися до місячного грошового забезпечення з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.
З огляду на вищевикладене та враховуючи встановлену судом протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2017 р. № 98 ( пункт 1 абзац 5) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з посиланням на вимоги Інструкції №260, суд, вважає що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 44 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.
Керуючись ст. 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України,
В И Р І Ш И В :
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Визнати протиправною вимогу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2017 р. № 98 ( пункт 1 абзац 5) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з посиланням на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.08 №260 (вимоги відомчого документа Міністерства оборони України), а не на Закон України.
3. Зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 44 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська