Справа № 0340/1734/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1734/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 13 липня 2018 року №73 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у неприйнятті рішення у місячний строк після надходження документів про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975; зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , як дружині загиблого військовослужбовця, яка вдруге не перебувала у шлюбі, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як дружина військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок №975). Проте, згідно із витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 липня 2018 року №73, ОСОБА_1 дружині загиблого 16 листопада 1991 року під час виконання обов`язків військової служби прапорщика ОСОБА_2 , відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на момент смерті чоловіка в 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Такі дії відповідача щодо не призначення виплати одноразової грошової допомоги позивач вважає протиправними.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та на підставі пункту 2 частини першої, частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово, у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті справи є позов та відзив.

У відзиві на позов від 25 вересня 2018 року №751 (а. с. 30-32) представник відповідача позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. З огляду на встановлені обставини вбачається відсутність достатніх правових підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , так як Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача не поширюється, оскільки прийнятий після смерті чоловіка позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наведених підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 (а.с.10,15).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину, виданого 29 вересня 1993 року державним нотаріусом (Якутія) ОСОБА_3 (а. с. 16 зворот), позивачу належить спадщина у вигляді страхової суми в розмірі 25 тисяч карбованців. Отримавши свідоцтво про спадщину ОСОБА_1 не зверталась до відповідних органів за виплатою страхової суми, що підтверджується довідкою Волинської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 28 серпня 2017 року №0390-07-05/546 (а.с.17).

Позивач зверталася із заявою та пакетом необхідних документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про виплату їй одноразової грошової допомоги як дружині військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби.

У відповідь на звернення Волинський ОВК листом повідомив позивача, що правових підстав для надсилання документів щодо призначення одноразової грошової допомоги на розгляд комісії Міністерства оборони України у ІНФОРМАЦІЯ_4 немає.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернулася із позовом до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неподання головному розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув при виконанні обов`язків військової служби та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 направити головному розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув при виконанні обов`язків військової служби.

В травні 2018 року позивач повторно звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою та пакетом необхідних документів про виплату їй одноразової грошової допомоги як дружині військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 дружині загиблого 16 листопада 1991 року під час виконання обов`язків військової служби прапорщика ОСОБА_2 , відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на момент смерті чоловіка в 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Пунктом «а» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент звернення позивача за отриманням допомоги) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 року, № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 , а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Так, статтею 16 Закону №2011-XII, (в редакції, чинній на момент смерті чоловіка позивача) було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України №2011-XII Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19 серпня 1992 року №488, якою встановлено умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум (далі Постанова №488, чинна станом на 19 серпня 1992 року).

Пунктом 1 вказаної постанови передбачено, що державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться установами Української державної страхової комерційної організації (Укрдержстраху) за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Згідно із пунктами 3, 4 постанови № 488, розмір щорічних страхових платежів установлюється правлінням Укрдержстраху за погодженням з страхувальниками.

Страхові платежі сплачуються страхувальниками щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.

Пунктом 6 Постанови №488 передбачено, що установи Укрдержстраху виплачують страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті; б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв`язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.

З 10 травня 2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-1V, яким Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено у новій редакції та визначено нові умови державного страхування і виплати в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та призваних на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-IV) у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, інших військових формуваннях, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого) або його утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Пунктами 2, 3 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 (ЗП України, 1992 р., N 10, ст. 242; 1995 р., N 6, ст. 146; Офіційний вісник України, 2003 р., N 37, ст. 1981; 2006 р., N 22, ст. 1609, N 48, ст. 3200), а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532).

З системного аналізу правових норм вбачається, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовців до січня 2007 року, призначення та виплата страхових сум за страховими випадками здійснюється в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання таких платежів.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як дружині загиблого військовослужбовця відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач в період з 1991 року по вересень 2017 року не вчиняла жодних дій для реалізації свого права на отримання виплати страхових сум за страховим випадком.

Таким чином, не отримання позивачем страхової виплати відбулося внаслідок несвоєчасного, без наявності поважних причин, звернення позивача із заявою про отримання допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 243 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк