Справа № 813/2972/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 813/2972/18

27 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1В.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 № Ф-877-23.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.05.2018 ГУ ДФС у Львівській області сформовано вимогу про сплату недоїмки № Ф-877-23, відповідно до якої позивачу нараховано борг зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 12852,18 грн. Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску та може сплачувати останній виключно на умовах добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. 29.08.2016 ФОП ОСОБА_1 направив відповідачу лист та повідомив, що звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Однак у грудні 2017 відповідачем повідомлено, що у звязку з невідомими обставинами в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільг по сплаті єдиного внеску. Вимогу про сплату боргу (недоїмки), вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просивив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Державною фіскальною службою України та Пенсійним фондом України складено Протокол про обмін інформацією щодо даних про фізичних осіб (платників ЄВ) - пенсіонерів за віком або осіб з інвалідністю (далі - Протокол). Відповідно до норм Протоколу Пенсійний фонд України надає Державній фіскальній службі інформацію щодо фізичних осіб (платників ЄВ) про те, що вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, із зазначенням дати встановлення пенсії або інвалідності. Якщо фізична особа - підприємець є особою з інвалідністю та отримує соціальну допомогу від фонду соціального страхування або Управління праці та соціального захисту населення, то підтвердженням встановлення інвалідності є довідка до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії про встановлення групи інвалідності, яка надається до контролюючого органу за місцем реєстрації. Водночас, в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464. На підставі цих даних ГУ ДФС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 № Ф-877-23, відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для її скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.06.2014, номер запису про реєстрацію: 0065005. Позивач є платником єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 5336450 від 09.08.2016 позивач є інвалідом третьої групи (загальне захворювання). Дата чергового огляду 01.08.2019.

03.05.2018 Головним управлінням ДФС у Львівській області у сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-877-23 у якій зазначено, що станом на 30.04.2018 забогованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 12852,18 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 21.06.2018 № 8911/9/99-99-02-02-25 відмовлено в задоволенні скарги позивача, а вимогу про сплату боргу (недоїмки03.05.2018 № Ф-877-23.зі сплати єдиного внеску - без змін.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач оскаржив її до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 07.08.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464, особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435.

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.ч. 2, 3 статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до органу доходів та зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, враховуючи, що позивач - ФОП ОСОБА_1 є інвалідом та перебуває на спрощеній системі оподаткування, отримує пенсію по інвалідності, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, судом встановлено, що позивач листами від 23.08.2016 та від 29.12.2017 повідомлено відповідача про встановлення ОСОБА_1 інвалідності та надано копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 336450 від 09.08.2016.

Суд також зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від від 03.05.2018 № Ф-877-23, є протиправною та підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню на користь позивача з ГУ ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 № Ф-877-23.

3. Судовий збір в розмірі 704,80 грн присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2018.

Суддя Костецький Н.В.