Справа № 812/1395/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

Київ

справа № 812/1395/17

адміністративне провадження №К/9901/49775/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Калініна О.С.,

представників відповідача - Бикова В.А., Комарової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 (суддя Кисельова Є.О. )

та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 (судді Гайдар А.В., Василенко Л.А., Казначеєв Е.Г.)

у справі 812/1395/17

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління ДФС у Луганській області

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2017 № Ф-845-17 та від 15.11.2017 №Ф-865-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийняті протиправно, оскільки позивач звільнений від обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок на період до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.12.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано вимогу від 09.08.2017 «Ф» №865-17 про сплату єдиного внеску в частині періодів: квітень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, квітень-грудень 2016 року, січень-червень 2017 року в сумі 24 784, 12 грн. та вимогу від 15.11.2017 «Ф» №865-17 про сплату єдиного внеску в частині періодів: липень-вересень 2017 року в сумі 1056,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДФС у Луганській області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

При цьому в обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що судами попередніх інстанцій законно та обґрунтовано відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною вимоги в частині визначення недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 2013 року по квітень 2014 року. Однак суди, вважаючи правомірною вимогу за певний проміжок часу, наводять невірний розрахунок як правомірно, так і неправомірно нарахованих сум єдиного внеску. Постановою суду першої інстанції скасовано вимогу від 09.08.2017 в сумі 24 784,12 грн., однак загальна сума богу складає 29 658,80 грн., отже судом необґрунтовано визнано правомірним нарахування єдиного внеску на суму 4 874,68 грн., тоді як у мотивувальній частині зазначено єдиний внесок у розмірі 3680,65 грн.

Також скаржник зазначає про невизначеність правової позиції судів попередніх інстанцій щодо визнання правомірною вимоги за січень-березень 2016 року та скасування вимог за подальші періоди 2016 та 2017 років. Необґрунтованим відповідач вважає судові рішення і в частині протилежних висновків судів щодо двох вимог про сплату боргу (недоїмки) із нарахуваннями єдиного внеску за одні й ті ж самі періоди, однак визнання протиправними таких вимог в частинах не тотожних між собою.

Порушення норм матеріального права Головне управління ДФС у Луганській області вбачає в неправильному застосуванні судами пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), оскільки недодержання правил законодавчої техніки при внесенні змін до закону не може бути єдиною підставою для звільнення платників єдиного внеску від його сплати. Крім того, на думку скаржника, за період з квітня 2014 року по грудень 2015 року відповідні обставини підлягали засвідченню Торгово-промисловою палатою.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди виходили із того, що між сторонами відсутні розбіжності щодо даних, відображених в картці особового рахунку позивача з єдиного внеску. З картки особового рахунку встановлено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла у позивача з 2013 року.

09.08.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-865-17, за якою недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 31.07.2017 у позивача становить 29 658, 80 грн.

15.112017 Головним управлінням ДФС у Луганській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-865-17, за якою недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 15.11.2017 у позивача становить 30 714, 80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту розрахунку боргу зі сплати єдиного внеску вбачається, що у спірні вимоги ввійшли також суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, а саме за періоди: липень-вересень 2013 року у сумі 1194,03 грн.; жовтень-грудень 2013 року у сумі 1218,67 грн.; січень-березень 2014 року у сумі 1267,95 грн.

22.09.2017 позивач звернулась до Головного управління ДФС у Луганській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII (далі - Закон № 1669), який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669 внесено зміни до Закон № 2464-VI, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону № 2464-VI з 13.03.2015) такого змісту: 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, однак зазначив, що вимога винесена станом на 05.05.2017.

У ході розгляду справи судами також встановлено, що у спірні вимоги ввійшли суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, а саме за періоди: липень-вересень 2013 року у сумі 1194,03 грн.; жовтень-грудень 2013 року у сумі 1218,67 грн.; січень-березень 2014 року у сумі 1267,95 грн.

Надаючи оцінку доводам скаржника про недостатню вмотивованість судових рішень, Суд вважає їх обґрунтованими, оскільки в інтегрованих картках відображено нарахування наростаючим підсумком заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску за період з 2011 року.

Як зазначено у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Скасовуючи частково вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску судами неповно встановлено обставини справи в частині періодів виникнення заборгованості, не наведено розрахунків, на підставі яких суди дійшли висновку про правомірність нарахування сум єдиного внеску за період до 31.03.2014 включно, та відповідно про суми єдиного внеску, нараховані за наступний період. Не визначено чи здійснено платником погашення сум єдиного внеску. Відсутній у судових рішеннях також розрахунок суми єдиного внеску в розмірі 24 784,12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги від 09.08.2017, судами не вмотивовано причин визнання правомірними нарахувань за період січень-березень 2016 року.

Судами попередніх інстанцій також не надано оцінку правомірності відображення в оскаржуваних вимогах суми штрафу у розмірі 170 грн., не встановлено, чи рішення про застосування такого штрафу оскаржено в адміністративному чи судовому порядку, чи суми такого штрафу є узгодженими.

Оскаржувані судові рішення суперечать принципу законності, оскільки при їх прийнятті судами не надано оцінку аргументам позивача щодо неправомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2017 в частині періодів: квітень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, квітень-грудень 2016 року, січень-червень 2017 року в сумі 24 784,12 грн., та не наведено висновків щодо відмови в задоволенні позову в частині таких позовних вимог.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні даного спору.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який за процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018, справу №812/1395/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено 02 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова