Справа № 813/979/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2018 року

Київ

справа №813/979/18

касаційне провадження №К/9901/61900/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018 у справі №813/979/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець у березні 2018 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2017 № про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 243820,50грн., № про визначення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 18286,55грн.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 22.05.2018 позовні вимоги задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.08.2018 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 залишив без змін.

Головне управління ДФС у Львівській області 14.09.2018 звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема статтей 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №813/979/18 є вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2017 № про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 243820,50грн., № про визначення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 18286,55грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що учасниками справи визнано, що 9.02.2016 позивач подав звітну податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік і задекларовані податкові зобов'язання ним були своєчасно і у повному обсязі сплачені до бюджету, однак у подальшому позивач самостійно виявив заниженням податкових зобов'язань за 2015 рік з ПДФО на суму 97528,20грн., з ВЗ на суму 7314,62грн., у зв'язку з чим 24.03.2016 подав уточнюючу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, у якій у рядках 23.1 та 24.1 розділу IV задекларував податкові зобов'язання з ПДФО в сумі 420295,99грн. та з ВЗ в сумі 65533,25грн. У рядках 28 та 29 уточнюючої податкової декларації позивача, у зв'язку з самостійним виправленням помилки, вказав самостійно нараховані ним штраф та пеню. Суми занижених ПДФО, ВЗ, штраф та пеню позивач перерахував до бюджету в установлений строк.

Суди дійшли висновку про те, що позивачем самостійно було здійснено виправлення виявленої помилки, що містилася у звітній податковій декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, з дотриманням вимог податкового законодавства.

Щодо допущеної при заповненні розділу V «Розрахунок податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок в попередніх звітних періодах» уточнюючої податкової декларації позивачем помилки, яка полягала у тому, що суму збільшення ПДФО у 97528,20 грн. та ВЗ у 7314,62 грн. було помилково вказано у рядку 27.2 «Зменшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету», а не в рядку 27.1 «Збільшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету», суд апеляційної інстанції зазначив, оскільки описка (помилка), допущена при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації, не вплинула на величину сум, які підлягали перерахуванню до бюджету за наслідками господарської діяльності у звітному періоді, а отже не пов'язана із правильністю визначення та декларування позивачем своїх податкових зобов'язань. Податкове законодавство не містить норм, які б дозволяли притягувати платника податків до відповідальності за вчинення дій, які призвели до перекручення даних у його індивідуальній картці платника податку.

У касаційній скарзі міститься застереження щодо застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, утім відповідача не спростовують обставин встановлених судами першої та апеляційної інстанції.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається.

Отже, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2017 № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 243820,50грн., № про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору у сумі 18286,55грн., не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Головному управлінню ДФС у Львівській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018 у справі №813/979/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна І.Я.Олендер Р.Ф.Ханова