Справа № 803/993/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 803/993/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про зобовязання вчинити дії та утримання від дій, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (надалі виконком ЛМР, відповідач) про зобовязання привести рішення від 06.12.2017 року №743-1 «Про перелік категорій громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м. Луцьку у 2018 році» у відповідність до законодавства України та зобовязання утриматись від прийняття рішень, що суперечать нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу, стягнення з відповідача 1 000 000 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою від 18.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Від позивача 12 вересня 2018 року надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 24 вересня 2018 року учасники справи не зявились хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до приписів статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення яким затверджено перелік громадян які мають право на пільговий проїзд у автобусах на міських маршрутах в місті Луцьку, яким обмежено право позивача як інваліда другої групи на безкоштовний проїзд у міському транспорті.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує. Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення зазначає, що вказаним рішенням додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, затверджено перелік громадян, яким у 2018 році надаються безоплатно та бездотаційно послуги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах.

17.07.2018 року за вх. №9349/18 позивачем подано відповідь на відзив, згідно змісту якої він не погоджується з поясненнями відповідача. Він вважає, що незрозумілим є застосування у рішенні твердження «додатково, крім держзамовлення на соціально значущі послуги», так як жодним нормативно-правовим актом не врегульовано таке держзамовлення. Також зазначає що згідно із статтею 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» передбачено право безкоштовного проїзду у міському пасажирському транспорті для осіб з інвалідністю І та ІІ групи незалежно від характеру захворювання.

Представником відповідача 20.07.2018 року подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Виконавчий комітет Луцької міської ради аргументує свою позицію тим, що оскаржуване рішення ніяким чином не скасовує право позивача у використанні наданого законом права на безкоштовний проїзд і воно прийняте у відповідності до чинного законодавства і лише доповнює перелік пільгових категорій визначених державою.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що пунктом 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.12.2017 року №743-1 «Про перелік категорій громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м. Луцьку у 2018 році» затверджено перелік категорій громадян, яким у 2018 році будуть додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, надаватися безоплатно та бездотаційно послуги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах (при предявленні відповідного посвідчення). Даним рішенням також зобовязано підприємства та підприємців, які здійснюють перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах включити пункт 1 рішення до переліку візуальної інформації у транспортних засобах (а. с. 27-28).

01.06.2018 року водієм автобуса, який здійснював перевезення за маршрутом №4, на зупинці «Драмтеатр» ОСОБА_1 було відмовлено у безкоштовному проїзді. Позивач предявив водію посвідчення інваліда другої групи та повідомив, що пільги на безкоштовний проїзд у міському транспорті передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» та постановами Кабінету Міністрів України «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» №354 від 17.05.1993 року та «Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. №354» №555 від 16.08.1994 року. Проте водій повідомив позивача, що він керується рішенням виконкому ЛМР від 06.12.2017 року, яким визначено виключний перелік громадян які мають право на пільговий проїзд.

Позивач вважає рішенням виконкому ЛМР від 06.12.2017 року незаконним і, що дане рішення завдало йому моральної шкоди, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Конституцією України у статті 19 встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Згідно статті 12 Закону України «Про транспорт» підприємства транспорту зобов'язані, зокрема, забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту здійснюється відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб. Соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства (стаття 11 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Згідно підпунктів 10-12 пункту а частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет наділений власними повноваженнями щодо регулювання сфери організації міського транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів № 803 від 13.06.2002 року «Про заходи щодо проведення моніторингу цін і тарифів на споживчому ринку» визначено, що послуги міського пасажирського транспорту є соціально значущими.

Пунктом 1 рішення виконкому ЛМР від 06.12.2017 року №743-1 затверджено перелік категорій громадян, яким у 2018 році будуть, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, надаватися безоплатно та бездотаційно послуги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах.

За приписами частини першої статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень (стаття 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 року №659-1 затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а. с. 68-72). У пункті 2.2.15 типового договору визначено, що додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозяться пасажири пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Також відповідачем надано копії договорів із перевізниками, які є чинними і у всіх із них є зазначений вище пункт 2.2.15. Тобто перевізники погодились прийняти умови виконавчого комітету міської ради і зобов'язані дотримуватись їх при перевезенні пасажирів пільгових категорій.

Проаналізувавши оскаржуване рішення, суд звертає увагу, що рішення виконкому ЛМР від 06.12.2017 року №743-1 не звужує зміст визначених прав осіб з інвалідністю, визначених Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю». У ньому чітко зазначено, що перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах, зобов'язані включити пункт 1 рішення до переліку візуальної інформації у транспортних засобах. Окрім візуалізації такої інформації вони повинні виконувати дане рішення, а також дотримуватися законодавства України щодо пільгового перевезення осіб з інвалідністю, яке оскаржуваним рішенням ніяк не виключено.

Отже, виходячи з вищенаведеного, відповідачем не вчинено жодного порушення прав позивача. Органи місцевого самоврядування не несуть відповідальності за дії перевізників. Тому вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди за відмову перевізника безкоштовно надати послугу з перевезення ОСОБА_1 також є безпідставною.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність рішення від 06.12.2017 року №743-1 «Про перелік категорій громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м. Луцьку у 2018 році».

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 205, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер

Повний текст рішення складено 08.10.2018 року.