Справа № 804/3553/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року Справа № 804/3553/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, -
06.06.2017 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з недопуском посадових осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до проведення перевірки, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 29.05.2017 року прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2.
26.06.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 26 липня 2017 року о 15 год. 40 хв.(суддя Гончарова І.А.).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 року провадження в адміністративній справі №804/3553/17було зупинено до набрання законної сили рішення у іншій пов'язаною із нею адміністративній справі 804/3389/17.
Водночас, на підставі розпорядження від 30.11.2017 року №2920д згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2017року адміністративну справу №804/3553/17 перерозподілено судді Тулянцевій І.В. у зв'язку із призначенням судді Гончарової І.А. на посаду судді Верховного Суду на підставі Указу Президента України від 10.11.2017 року № 357/2017, та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 13.11.2017 року № 102.
Ухвалою суду від 04.12.2017 року адміністративну справу №804/3553/17 прийнято до провадження.(суддя Тулянцева І.В.).
Ухвалою суду від 31.01.2018 року провадження в адміністративній справі поновлено та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 26 лютого 2018 року о 16 год. 30хв., яке було відкладено на 05 березня 2018 року о 16 год. 30хв.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених у ньому підстав, разом з тим просив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Відповідач у судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.10.2000 року, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за ідентифікаційним кодом НОМЕР_1.
18.05.2017 року на підставі пп. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями та пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 №2464-VI зі змінами та доповненнями, контролюючим органом винесено Наказ №2559-п про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).
29.05.2017 року на підставі зазначеного наказу та направлення на перевірку від 26.05.2017 року № 8575, фахівцем контролюючого органу здійснено вихід за податковою адресою: м.Новомосковськ, вулиця Леваневського, будинок 91, з метою проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Проте, уповноваженою особою відповідача - ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 26.05.2017року №01, не допущено фахівців ГУ ДФС у Дніпропетровській області до проведення перевірки, про що складено акт від 29.05.2017 року №5576/04-36-13-03 та про відмову від підпису у направленні на перевірку посадової особи ГУ ДФС у Дніпропетровській області, з метою початку документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період роботи з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року про що також складено акт від 29.05.2017 року №5580/0436-13-03/НОМЕР_1.
Враховуючи наявність підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених статтею 94 Податкового кодексу України, в.о. заступника начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Перегудовою І.В. винесено рішення від 29.05.2017 року про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
З метою підтвердження адміністративного арешту майна платника податків ГУ ДФС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вказаною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає зазначае наступне.
Обов'язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначені Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу Українивід 02.12.2010 року № 2755-VI, контролюючі органи мають проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI передбачено, що у разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови. Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені статтею 94 Податкового кодексу України .
Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Таким чином, арешт майна платника є наслідком дій платника та може бути застосовано з двох підстав: якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або якщо платник податків відмовляється від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.
Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Таким чином, законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010року № 2755-VI ,пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника контролюючого органу щодо застосування арешту майна платника податків.
Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Підпунктом 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI передбачено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Водночас, судом враховано, що 29.05.2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу виконуючої обов'язки заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Перегудової І.В. №2559-п від 18.05.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовив. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2017 року - скасовано. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ №2559-п від 18.05.2017 року, винесений Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосований Рішенням від 29.05.2017 є припиненим в силу закону, а також, ту обставину, що Наказ від №2559-п від 18.05.2017 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є скасованим, згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 17 січня 2018 року по справі №804/3389/17, суд приходить до висновку про те, що заявлені ГУ ДФС у Дніпропетровській області позовні вимоги щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, застосованого на підставі Рішення в.о. заступника начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 29.05.2017 року задоволенню не підлягають.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для застосування адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження адміністративного арешту - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева