Справа № 824/260/16-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2018 року

Київ

справа №824/260/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33526/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача: не з'явився,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у складі судді Брезіної Т.М. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 у складі колегії суддів: Сторчака В.Ю. (головуючий), Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж.М. у справі №824/260/16-а за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Чернівецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Чернівецькій області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 15.07.2015 по 18.12.2015 включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати за період з 15.07.2015 по 18.12.2015 включно і вихідної допомоги при звільненні у зв'язку із скороченням чисельності прокурорів та здійснити виплату коштів з урахуванням вже здійснених виплат за вказаний період.

2. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.10.2016, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. ОСОБА_3 з 18.05.1998 по 18.12.2015 працювала на різних посадах в органах прокуратури, починаючи з 20.01.2015 - на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення.

3.2. Наказом прокурора Чернівецької області №1317-к від 18.12.2015 позивач звільнена з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України).

3.3. Згідно розрахункових листів заробітна плата у період з 01.07.2015 по 18.12.2015 нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_3 виходячи з посадового окладу в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач правомірно нараховував та виплачував заробітну плату позивачу згідно з умовами оплати праці працівників органів прокуратури, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 і будь-яка заборгованість по заробітній перед позивачем за липень-грудень 2015 року відсутня. Зокрема, суди попередніх інстанцій зазначили, що Кабінет Міністрів України не виконав покладений на нього Перехідними положеннями Закону України "Про прокуратуру" обов'язок щодо приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність з цим Законом. У той же час, нормами Бюджетного кодексу України та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що стаття 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовується виключно у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Позивачем подано касаційну скаргу на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

6. Аргументи скаржника полягають у тому, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права. Зокрема, скаржник вказує, що вона мала право на отримання заробітної плати в розмірах визначених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та вважає безпідставними посилання судів на бюджетне законодавство. Крім того, на думку скаржника судами попередніх інстанцій проігноровані норми статті 43 Конституції України та не взято до уваги рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Кечко проти України".

7. Відповідач заперечив проти касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

8. На обґрунтування заперечень відповідач вказує, що оскаржуване судове рішення постановлене на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

9. Конституція України:

Стаття 43: "&lc;…&g=; Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом".

10. Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №1789-XII):

Стаття 49. Матеріальне і соціальне забезпечення працівників прокуратури

"Заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України".

11. Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №1697-VII):

Стаття 12. Місцеві прокуратури

"1. У системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону".

Стаття 81. Заробітна плата прокурора

"1. Заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

2. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

3. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат".

Розділ XII ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ

"1. Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім:

…статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (абзац 3)".

"…3. Визнати такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом:

1) Закон України "Про прокуратуру" &?е;…&gп;, крім &l ;…&gн; частини першої статті 49 &? ;…&g ;, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року".

Розділ XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ

"…1-1. До утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

"…5-1. До набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону:

1) прокурорами місцевих прокуратур призначаються:

…в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування".

"…13. Кабінету Міністрів України:

1) у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом".

12. Постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (надалі - Постанова):

"1. Затвердити схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5.

2. Надати право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці:

1) установлювати: &lс;…&? ; працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

…6. Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури".

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

13. Частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, встановлено нові розміри посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур та передбачено їх поетапне запровадження. Зокрема, за приписами даної норми, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.07.2015 по 01.06.2016 складав 10 мінімальних заробітних плат.

14. Враховуючи норми пункту 1-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII у їх взаємозв'язку з нормами абзацу 3 пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, до 15.12.2015 міські, районні, міжрайонні та районні у містах прокуратури здійснювали повноваження місцевих прокуратур і на цей період за прокурорами відповідних прокуратур зберігався правовий статус, який вони мали до набрання чинності Законом №1697-VII.

15. Так, частина 1 статті 49 Закону №1789-XII, яка була чинною до 14.12.2015, обумовлювала один з елементів правового статусу прокурорів - порядок їх матеріального забезпечення. За змістом наведеної норми, розмір посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років, що є складовими заробітної плати прокурорів, затверджувався Кабінетом Міністрів України.

16. У період з липня по грудень 2015 року схема посадових окладів працівників органів прокуратури визначалась Постановою, у додатку 5 до якої було передбачено розміри посадових окладів працівників районних, міжрайонних, районних у містах з районним поділом та інших прирівняних до них прокуратур. Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи з'ясували ту обставину, що заробітна плата позивачу протягом спірного періоду виплачувалась відповідачем виходячи саме з розмірів посадових окладів, встановлених цією Постановою.

17. З огляду на норми підпункту "в" пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII, до набрання чинності абзацом 3 пункту 1 розділу XII цього Закону, тобто, до 15.12.2015, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, могли бути призначені прокурорами місцевих прокуратур виключно за умови успішного проходження ними тестування.

18. Отже, прокурори міських, районних, міжрайонних і районних у містах прокуратур, які до 15.12.2015 здійснювали повноваження місцевих прокуратур, не мали статусу прокурів місцевих прокуратур і, відповідно, на них не поширювали свою дію норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII. Питання оплати праці таких прокурорів визначались частиною 1 статті 49 Закону №1697-VII, а розміри їх посадових окладів були встановлені Постановою.

19. Таким чином, у відповідача не було правових підстав здійснювати позивачу нарахування і виплату заробітної плати за період з липня по грудень 2015 року, виходячи з посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку з чим, позовні вимоги до задоволення не підлягали.

20. Тому, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які покладено в основу відмови у задоволенні позову, стосовно невиконання Кабінетом Міністрів України покладеного на нього обов'язку щодо приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність з цим Законом та вважає безпідставними посилання судів на вимоги бюджетного законодавства.

21. Дійсно, Законом №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, для чого надано строк до 25.01.2015 (враховуючи, що Закон №1697-VII опублікований у газеті "Голос України" від 25.10.2014 №206). Однак, вказана обставина не мала безпосереднього впливу на нарахування і виплату позивачу заробітної плати за спірний період, оскільки на неї, незалежно від факту прийняття Кабінетом Міністрів України відповідної постанови, не поширювались норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII.

22. Колегія суддів Верховного Суду відхиляє покликання скаржника на рішення Європейського суду з прав людини по справі "Кечко проти України" від 08.11.2005.

23. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Кечко проти України" від 08.11.2005, Судом зауважено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23).

24. У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Будченко проти України" від 24.04.2014, Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).

25. Отже, як вказав Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що не мало місця у випадку спірних правовідносин.

26. Крім того, як вказано у рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Кореску v. Slovakia), п. 50; "Anheuser-Busch Inc. проти Португалії" (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І) (пункт 35).

27. За приписами статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина 1). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4).

28. Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме Закону №1697-VII, яке водночас не призвело до ухвалення незаконних по суті судових рішень.

29. З огляду на це, мотивувальну частину оскаржуваних судових рішень слід змінити, а касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

ПОСТАНОВИВ:

30. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

31. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 у справі №824/260/16-а за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов'язання відповідача вчинити дії змінити у мотивувальній частині, в решті - залишити без змін.

32. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду