Справа № 809/878/18
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" жовтня 2018 р. справа № 809/878/18
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 11.06.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
23.07.2018 представником позивача подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі №809/878/18 до остаточного вирішення справи №809/594/18 Львівським апеляційним адміністративним судом (а.с.120-121).
30.07.2018 Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року у справі №809/594/18 залишено без змін.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.
Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
14.02.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» направило Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області лист №287/К01-21.2 «Про надання інформації», згідно якого повідомило відповідача, що відповідні пояснення з наведених в запиті обставин позивач надав Національному банку України листом від 27.11.2017 №2261/К01-20.2, а запитувані документи були надані Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області під час перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.04.2017 по 31.10.2017, отже витребувані документи є у наявності відповідача (а.с.15-17).
22.03.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області прийняло наказ №399 від 22.03.2018 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (а.с.18).
На підставі вищевказаного наказу №399 від 22.03.2018 заступником начальника відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у період з 29.03.2018 по 04.04.2018 проведено невиїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» з питань дотримання умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України.
Таким чином, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області складено акт перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» податковий номер 32878418, з питань дотримання умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України», в якому зафіксовано порушення підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (а.с.19-26).
19.04.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» листом №634/К01-21.2 подало заперечення на акт перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418, в якому представник зазначила, що зарахування вказаних коштів здійснювалось з метою виконання операції закриття рахунку та уникнення порушень строку дії ліцензії. Також звернула увагу, що Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не встановлено обмежень щодо здійснення валютних операцій готівкою. Стверджує, що застосування штрафних санкцій на підставі абзацу 1 та 3 пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можливе лише за відсутності ліцензії, а товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» на момент зарахування грошових коштів у сумі 500,00 чеських крон мало чинну ліцензію (а.с.28-33).
27.04.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області листом №5030/10/09-19-14-05-13 надало відповідь на заперечення №634/К01-21.2 від 19.04.2018, в якому зазначило, що з урахуванням відсутності додаткових первинних документів, які б спростували порушення, встановленні актом перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418, висновок акту перевірки щодо порушення вимог підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» є законним, зробленим без порушення вимог чинного законодавства (а.с.34-35).
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 78.4 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Таким чином, 22.03.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області прийняло наказ №399 від 22.03.2018 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (а.с.18).
На підставі вищевказаного наказу №399 від 22.03.2018 заступником начальника відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у період з 29.03.2018 по 04.04.2018 проведено невиїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» з питань дотримання умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України.
Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення невиїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» та неправомірності наказу №399 від 22.03.2018, оскільки дані обставини були предметом розгляду у справі №809/594/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу №399 від 22.03.2018, рішенням у якій у задоволенні позову відмовлено та яке набрало законної сили.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначає Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 (надалі Декрет Кабінету Міністрів України №15-93).
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.
Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.
Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, серед іншого, операції з розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.
Абзацом десятим пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 визначено, що до валютних операцій належать: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.
Таким чином, законодавством передбачено обовязок отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України.
Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 №485 затверджено Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України (надалі Порядок №485).
Згідно пункту 2.1 Порядку №485 для отримання ліцензії або зміни умов раніше отриманої ліцензії заявник має подати до Національного банку документи (копії документів), перелік яких визначений у відповідному пункті глави 3 цього Положення.
Умови ліцензії можуть бути змінені Національним банком за заявою власника ліцензії (за винятком збільшення строку дії ліцензії), якщо на дату звернення немає підстав для відмови в зміні умов ліцензії або для анулювання ліцензії, визначених у пунктах 4.1 і 4.4 цього Положення (пункт 2.2 Порядку №485).
Відповідно до пункту 1.14 Порядку №485 власнику ліцензії - юридичній особі/фізичній особі-підприємцю дозволяється на підставі ліцензії зараховувати на рахунок: валютні цінності з України лише з власного рахунку, що відкритий в уповноваженому банку, який зазначений у ліцензії; раніше перераховані з рахунку кошти, що повертаються власнику ліцензії у разі невиконання чи неналежного виконання контрагентами (нерезидентами) своїх зобов'язань; кошти, що є відшкодуванням контрагентами (нерезидентами) шкоди власнику ліцензії у зв'язку з невиконанням чи неналежним виконанням ними своїх зобов'язань; кошти, що є відшкодуванням шкоди в разі настання страхових випадків, що пов'язані з діяльністю власника ліцензії в країні, у якій відкрито рахунок; кошти, що є відсотками, нарахованими на залишок коштів на рахунку; податки та інші обов'язкові платежі, що повертаються за законодавством відповідної країни; кошти, що були раніше помилково (надмірно) перераховані з цього рахунку або помилково списані банком-нерезидентом. Зазначені кошти зараховуються на цей рахунок у сумі, що не перевищує раніше перераховану; кошти за іншими операціями, визначеними в ліцензії.
Таким чином, законодавством передбачена можливість розміщення юридичними особами чи фізичними особами-підприємцями валютних цінностей на рахунках за межами України, втому числі і внесення на рахунок готівкових коштів, лише за наявності індивідуальну ліцензії на здійснення таких операцій.
Для виконання договірних зобовязань між товариством з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» та нерезидентом акціонерним товариством ELTODO (Чеська Республіка) позивачем отримано індивідуальну ліцензію №159 від 01.12.2016 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України зі строком дії з дати видачі ліцензій до 31.10.2017.
Пунктом 4 ліцензії №159 від 01.12.2016 передбачено, що на рахунок зараховуються: кошти з рахунку в уповноваженому банку у сумі, що не перевищує протягом строку дії ліцензії 1 069 120 (один мільйон шістдесят девять тисяч сто двадцять) чеських крон; кошти від нерезидентів України за виконання власником ліцензії будівельно-монтажних робіт щодо обєктів, розташованих на території Чеської Республіки; кошти, що є відсотками, нарахованими на залишок коштів на рахунку; податки та інші обовязкові платежі, що повертаються згідно із законодавством Чеської Республіки; кошти, що повертаються від нерезидентів України у звязку з невиконанням ними зобовязань перед власником ліцензії та від працівників структурного підрозділу власника ліцензії у Чеській Республіці невикористані на відрядження та виплату заробітної плати у сумі, що не перевищує протягом строку дії ліцензії 360 252 (триста шістдесят тисяч двісті пятдесят дві) чеських крон.
Суд звертає увагу, що жодна з умов пункту 4 індивідуальної ліцензії №159 від 01.12.2016 не передбачає зарахування коштів, як поповнення рахунку готівкою.
Відповідно до пункту 6.2 Порядку №485 у разі виявлення порушення умов ліцензії та/або вимог цього Положення Департамент фінансового моніторингу Національного банку надсилає інформацію про допущені власником ліцензії порушення до контролюючого органу, у якому власник ліцензії перебуває на обліку.
Факт порушення позивачем умов пункту 4 індивідуальної ліцензії №159 від 01.12.2016 був підтверджений під час здійснення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія», про що зафіксовано в акті перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418.
Таким чином, валютна операція із зарахування 27.10.2017 готівкових коштів у сумі 500 чеських крон була здійснена товариством з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» без індивідуальної ліцензії на таку операцію, чим допущено порушення підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».
У свою чергу, пунктом 7.1 Порядку №485 передбачено, що розміщення власником ліцензії валютних цінностей на рахунку та/або проведення через цей рахунок інших операцій без отримання ліцензії, та/або порушення вимог цього Положення тягне за собою відповідальність згідно із законодавством України.
Так, відповідно до абзацу 1 та 3 пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовується штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.
Дана норма кореспондується з положеннями пункту 2.2. Постанови Національного банку України від 08.02.2000 №49 «Про затвердження Положення про валютний контроль», яким визначено, що здійснення резидентами і нерезидентами операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку згідно з пунктом 4 статті 5 Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку тягне за собою накладення штрафу в сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком на день здійснення таких операцій.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (, вул. Тичини, буд. 1, оф. 405, м. Івано-Франківськ, 76018).

Відповідач - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 04 жовтня 2018 р.