Справа № 810/3228/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2018 року

Київ

справа №810/3228/15

адміністративне провадження №К/9901/44046/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року (суддя Лапій С.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року (судді: Мєзєнцев Є. І., (головуючий) Файдюк В.В., Чаку Є.В.) у справі № 810/3228/15 за заявою Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» до Головного управління Державної казначейської служби в АРКрим, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державне підприємство «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (далі - заявник, позивач, Підприємство) звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» до Головного управління Державної казначейської служби в АР Крим, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України щодо невиконання платіжних доручень від 03.03.2014 № 1 та № 2 Виконавчого комітету Маломаяцької сільської ради в Автономній Республіці Крим про перерахування на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" боргу в сумі 1 020 000,00 грн та про зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України перерахувати на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" зазначені кошти.

2. Заява про заміну сторони виконавчого провадження обґрунтована тим, що на Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим свою діяльність як територіальний орган Державної казначейської служби не здійснює, а правонаступники цього органу дотепер не визначені.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року, заяву Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ВП №52778983 із виконання виконавчого листа №810/3228/15, виданого Київським окружним адміністративним судом, а саме Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим замінено на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів - Державну казначейську службу України.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки Головне управління Державної казначейської служби в АР Крим станом на день постановлення даної ухвали не функціонує у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацією, а на законодавчому рівні питання з цього приводу жодним чином не вирішено, та з метою забезпечення реальної можливості виконання судового рішення у справі №810/3228/15, яке набрало законної сили, наявні правові підстави для здійснення заміни сторони у виконавчому проваджені ВП №52778983 з Головного управління Державної казначейської служби в АР Крим на Державну казначейську службу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу, де вказуючи на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» про заміну сторони виконавчого провадження ВП №52778983.

6. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні, відповідно до пункту 3 частини першої ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України щодо невиконання платіжних доручень від 03.03.2014 № 1 та № 2 Виконавчого комітету Маломаяцької сільської ради в Автономній Республіці Крим про перерахування на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" боргу в сумі 1 020 000,00 грн та про зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України перерахувати на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" зазначені кошти. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року у справі №810/3228/15 позов було задоволено частково.

Державним підприємством "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" 27.09.2016 було отримано виконавчий лист про зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим перерахувати на користь Підприємства кошти в сумі 1 020 000,00 грн.

Судом першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що 27.09.2016 Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» було отримано виконавчий лист, проте Підприємство не має можливості пред'явити вказаний виконавчий лист до виконання у зв'язку з тим, що Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим фактично свою діяльність як територіальний орган Державної казначейської служби не здійснює, а правонаступники цього органу не визначені.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги Державна казначейська служба України цитує норми процесуального права, вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій, вважає, що Державна казначейська служба України не є правонаступником Головного управління Державної казначейської служби в АР Крим, оскільки жодним нормативно-правовим актом зазначене не встановлено. Рішення щодо ліквідації вказаного територіального органу Казначейства або рішення щодо визначення місця розташування поза межами тимчасово окупованої території Кабінетом Міністрів України не приймалось, а тому оскільки вказане ускладнює виконання рішення суду стягувачу слід було звернутись із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

9. Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

10.1. Частина п'ята статті 255.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

10.2. Частина перша статті 264.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

11. Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

11.1. Частина перша статті 15.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

11.2. Частина друга статті 15.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

11.3. Частина п'ята статті 15.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

12. Положення про Державну казначейську службу України затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2015 року № 215.

12.1. Підпункт 3 пункту 5.

Казначейство з метою організації своєї діяльності: організовує планово-фінансову роботу в апараті Казначейства, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку в установленому законодавством порядку.

12.2. Підпункт 4 пункту 5.

Казначейство з метою організації своєї діяльності контролює діяльність територіальних органів Казначейства.

12.3. Пункт 9.

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

13. Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

13.1. Пункт 1.

Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України.

13.2. Пункт 15.

Головне управління Казначейства діє на підставі положення про нього, що затверджується Головою Казначейства.

13.3. Пункт 18.

Головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Казначейства та банках.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є Державна казначейська служба України. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

15. Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим є територіальним органом та підпорядковується Державній казначейській службі України. На даний час компетентними державними органами не визначене місце розташування Головного управління Державної казначейської служби в АР Крим поза межами тимчасово окупованої території, що обумовлює фактичну неможливість функціонування зазначеного органу Казначейства, та унеможливлює виконання судового рішення.

16. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

16. У рішенні Європейського Суду України з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень про України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

17. Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції.

18. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

20. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки відсутня можливість стягнути кошти на користь Підприємства з Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим з огляду на не визначення Кабінетом Міністрів України місця розташування вказаного органу Казначейства поза межами тимчасово окупованої території, то відповідно здійснена заміна сторони у виконавчому провадженні ВП №52778983 з територіального органу - Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів - Державну казначейську службу України в повній мірі відповідає нормам процесуального права та фактично забезпечує ефективність захисту порушеного права на стадії виконання судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

21. Згідно зі статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

22. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року слід залишити без задоволення.

23. Відповідно до п. 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

24. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, 375 пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №810/3228/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду